Teoretické aspekty komunikácie

	Jednou z najdôležitejších sociálnych zručností človeka je schopnosť efektívne komunikovať. Efektívna komunikácia je jedným zo základných predpokladov socializácie človeka. Bez komunikácie sa človek nemože vyvinúť v zrelú sociálnu bytosť, ktorá bude pripravená napĺňať svoje životné roly a životné úlohy.
Komunikácia je teda neodmysliteľnou súčasťou života človeka, sprevádza ho v jeho osobnom, spoločenskom či profesionálnom živote.
V pomáhajúcich profesiách psychológia, sociálna práca a medicína je komunikcia jedným z centrálnych pracovných pracovných nástrojov profesionála v tejto oblasti.Je to komunikácia v každodennej práci s klientmi.

Komunikácia - toto slovo pochádza z latinského slova   c o m m u n i ca t i o  = spoluúčasť, spoločné zúčastňovanie sa, spoločné zdieľanie, tok informácií medzi dvoma bodmi, prenos informácií.
Komunikáciou ako vednou disciplínou sa zaoberajú mnohé vedné odbory: jazykoveda, kultúrna antropológia, etnológia, logika, zaoberajú sa ňou psychológovia a filozofi.Teoretik Watzlawick (1969) chápe komunikáciu ako základný nástroj ľudskej interakcie ( vzájomné posobenie dvoch i viacerých činiteľov). Uvádza dve definície komunikácie, širšiu (všetko, čo sa odohráva v kontakte dvoch alebo viacerých ľudí) a užšiu (prenos správ, výmena informácií medzi vysielateľom a prijímateľom).
Komunikácia je teda prenos info smerom vysielač   -   prijímač.
Podstatou komunikácie je výmena info a príjem info.

Čo možeme prenášať pomocou komunikácie (čo komunikujeme?):

°Fakty, správy, informácie
°Emócie a nálady
°Svoje postoje k veciam, ľuďom, situáciam
°Svoj subjektívny postoj k polucháčovi
°Pochopenie situácie iných ľudí
°Svoj vzťah k sebe samému
°Určité normy a pravidlá
°Naše predstavy a očakávania, želania
°Návrhy na zmeny
°Motiváciu partnerov

		Cesty komunikácie

1) Písomná komunikácia - info sa prenášajú pomocou písaného textu. Je nekontaktná, vysielateľ a prijímateľ nemusia byť v blízkosti, ide o komunikáciu na ďiaľku, kde absentuje neverbálna zložka komunikácie. e to čiastočne jednosmerná komunikácia
 ( reakcia na písaný 	text može prísť s určitým časovým odstupom)    

2) Telefonická komunikácia - nie je priamou kontaktnou komunikáciou, s partnerom sa počujeme,ale absentuje neverbálna zložka 	komunikácie okrem paralingvistiky (zafarbenie hlasu, sila hlasu, tón hlasu, smiech,plač). Označujeme ju ako obmedzená obojstranná 	komunikácia, pretože nie sme v priamom kontakte s partnerom a sprievodným znakom može yť anonymita.Výhodou je okamžitá 	dostupnosť a intervencia ( zásah, sprostredkovanie), šanca pre tých,ktorí sa nemožu dostaviť osobne.

3) Osobná komunikácia - komunikácia s partnerom tvárou v tvár v osobnom kontakte. Patrí medzi najefektívnejšie sposoby, sú prítomné všetky 	aspekty komunikácie, možno využiť verbálnu aj neverbálnu komunikáciu. Dá sa zistiť, či rozprávajúci bol pochopený, može vypočuť 	reakciu partnera.Pri určitých typoch problémov je najefektívnejšia párová komunikácia. Nevýhodou osobnej komunikácie možu byť 	nezvládnuté emócie, osobná komunikácia može byťproblematická pre plachých ľudí.

4) Elektronická komunikácia - je komunikácia prosteníctvom elektonických médi, prostredníctvom počítača formou elektronickej pošty-e-mail 	(poznáme príjemcu správy), 	komunikácia na roznych diskuzných fórach na internete, ako je napr. IRC,prostredníctvom www 	stránok. Nevýhodou je, že ľudia sú v anonymite a nemáme možnosť si informácie overiť. Čoraz častejšie sa používa aj web kamera, 	kedy sú spolu s textom prenášané aj obrazové informácie a partneri sa pri komunikácii možu vidieť.
	Charakteristickou črtou elektronickej komunikácieje, že je prevažne písomná, v skrátenej forme, jej strohosť a absencia priamych 	emócii, dostupnosť, rýchlosť, jednoduchosť. Elektronická komunikácia čoraz viac vytláča osobnú komunikáciu, ľudia sú si 	vzdialenejší a absentuje v komunikácií čoraz viac emocionálna zložka.

5) Audiovizuálna komunikácia - je komunikácia prostredníctvom televízie, rozhlasu, reprodukované slovo, hudba, noviny,časopisy, iná tlač, 	teda komunikácia prostredníctvom médií.Delíme ju na písomnú, obrazovú a sluchovú.
	Špecifikom audiovizuálnej komunikácie je jednosmernosť, čo znamená, že správy a informácie, ktoré z médií prijmeme si nemožeme vačšinou dopĺňať,objasniť, či vysvetliť a može sa stať, že informácie pochopíme iným sposobom, ako bol zámer, s ktorýmboli 	vyslané.
   	Pri audiovizuálnej komunikácií rozlišujeme podprahové a prahové vnímanie. Podprahovo vysielané informácie ovplyvňujú človeka, má tendenciu sa podľa nich riadiť, aj keď si to neuvedomuje. V dnešnej dobe je vo vačšine demokratických štátov zakázané využívať  podprahové ovplyvňovanie u ľudí.

6) Sprostredkovaná komunikácia - je prenášaná cez ďalšiu osobu, ktorá tvorí takzvaného prostredníka. Patrí medzi najmenej spoľahlivé cesty 	komunikácie, pretože info  prenášaná cez prostredníka sa mení, niečo sa z nej stráca, prípadne niečo priudne.Využívame ju iba v nevyhnutných prípadoch.

			Základný model  komunikácie

Lineárny model - kde sa komunikáciapovažovala za niečo, čo ide jednosmerne priamou cestou odhovoriaceho k poslucháčovi.Lineárna koncepcia je schémou jednosmernej komunikácie, prijímanie a vysielanie info považuje za celkom odlišné procesy prebiehajúce v roznych časoch.

Technický model - jednoduchý lineárny model ol rozšírený Watzlawickom (1970) na technický model komunikácie. Už pracuje so zámerom vysielateľa a formou príjmu prijímateľa a do procesu vkladá rozne filtre a bariéry, ktoré proces komunikácie možu problematizovať.

Keďže lineárna koncepcia nezahŕňala vzájomné prisposobovanie sa názorov pri komunikácií medzi dvoma jedincami, bola nahradená interakčným pojatím, kde sa roly vysielateľa a prijímateľa neustále striedajú, ele stále sú príjem a vysielanie považované za separátne akcie, ktoré sa neprekrývajú a ktoré nemože konkrétna osoba robiť súčasne.

Dnes najrozšírenejší model vychádza z toho, že komunikáciu považujeme za transakčný model - transakčná koncepcia, v ktorej každá osoba figuruje súčasne ako vysielateľ i prijímateľ. V tom istom okamžiku, ako človek komunikue, prijíma i info od druhej osoby, napr. vníma jej reakcie, neverbálnu komunikáciu a podobne.
Základný transakčný model =                                 Vysielateľ         -       Prijímateľ
                                                                                    Prijímateľ         -       Vysielateľ 

			Zásady efektívneho fungovania vysielateľa

Vysielateteľ (vysielač) vysiela info, ktoré príjemca spracuje a očakáva sa spatná vazba. Nastáva informačný šum a to z vonkajšieho prostredia a z vnútorného prostredia.Keď nie sme nastavení na príjem info, dochádza k šumu, prijímateľ ju nedostal v takej podobe, ako bola vyslaná. Prijímateľ je nespokojný, potrebuje opakovanie. Aby nedošlo k šumu, je doležité mať rovnaký komunikačný jazyk. Ten nám prezrádza, čo cítime,aké máme postoje ku konkrétnej komunikácií.
U nás sa striedajú rozne emócie, sposob zdelenia našej existencie, prenášame všetko, čo cítime, intenzita záleží od nás a od nášho naladenia.
Mali by sme sa snažiť komunikovať:

1) Konkrétnosť - človek komunikuje o konkrétnej veci, využíva v komunikácií konkrétne údaje a smeruje komunikáciu ku konkrétnym výsledkom.
	Je potrebné vyvarovať sa zovšeobecňovaniu ( niekto to urobí), je neadresné, nepravdivé, skresľuje komunikáciu medzi ľuďmi a často vyvoláva negatívne reakcie prijímateľa.
2) Jasnosť - info by mali byť formulované jasne, problémyvznikajú, ak info "zahmlievame"
3) Zrozumiteľnosť -  mali by sme sa snažiť komunikovať jasne, zrozumiteľne, zreteľne (artikulovať) . Zrozumiteľnosť má dva odlišné významy; 	a) technologická zrozumiteľnosť - patrí sem sila hlasu, výraz hlasu, rýchlosť reči, plynulosť reči. Ovplyvňujú ju aj negatívne návyky (pri 	rozprávaní si dávame ruku pred ústa), rušivé vplyvy okolia (hluk, veľká vzdialenosť. Správu by sme mali teda vysielať zreteľne, dostatočne nahlas, mali by sme dodržať primerané tempo reči a doležité je odstrániť alebo rešpektovať rušivé vplyvy z okolia;
	b) jazyková zrozumiteľnosť - ovplyvňuje ju slovná zásoba, odbornosť jazyka, prisposobenie jazyka k prijímateľovi.
4) Jednoznačnosť - jenoznačná komunikácia znamená, že vysielateľ si vo svojej správe neprotirečí. 
5) Dávkovanie informácií - táto kategória hovorí o množstve info, ktoré vysielateľ odvysiela.Ak ich je nedostatočné množstvo, prijímateľa zneisťujeme, dostávame ho do stavu napatia, nervozity a hnevu. Zadržiavanie info sa v rukách vysielateľa može stať nástrojom manipulácie a trvalého zneisťovania prijímateľa. Príliš veľa info zvyčajne posobí na prijímateľa rušivo a v konečnom dosledku zahltí prijímateľa informáciami natoľko, že nie je schopný efektívne prijímať info.
6)Primeranosť formy - forma,akou vysielateľ podáva info, je veľmi doležitá. Forma má byť zaujímavá, atraktívna a primeraná. Citlivá na formu býva najma žiadosť o láskavosť, uplatňovanie nároku, príkazy a kritika. Direktívne formy komunikácie možu viesť rýchlo k výsledku, ale často znechucujú a demotivujú prijímateľa.
7) Verifikácia  - verifikácia, alebo overovanie si, je mechanizmus, akým vysielateľ zisťuje, či prijímateľ pochopil jeho správu, či zámer. Vysielateľ može verifikovať prenos správy počas alebo na konci vysielania, priamou otázkou, či prijímateľ komunikované obsahy pochopil v súlade so zámerom vysielateľa ( nechá si zopakovať info - v letectve, v jadrových elektrárňach, aby sa predišlo nepresnosti v komunikácií, ktorá by mohla viesť ku katastrofe).

			Zásady efektívneho fungovana prijímateľa

"Pán boh nám dal jedny ústa a dvoje uší, preto by sme mali dvakrát toľko počúvať, ako rozprávame."
 Počúvanie - je centrálnou funkciou prijímateľa, prostredníctvom ktorej prijímateľ prijíma vysielanú správu, mal by intenzívne a sústredene počúvať a minimalizovať príjmové filtre, ktoré možu skresľovať komunikovaný obsah.. Mnohí si neuvedomujeme, že počúvanie je súčasťou komunikácie, automaticky rozprávajú iba o umení rozprávať.Potrebujeme byť počúvaní, vnímaní.
Pasívne počúvanie - partner nevníma, nekladie otáz 
Optimálne je aktívne počúvanie
	Aktívne počúvanie - komplex všetkých faktorov, ktoré sa zúčastňujú na efektívnom prijímaní správy. Náš partner nám dáva najavo, že nás vníma, pýta sa, odpovedá. Aktívne počúvanie je veľmi doležité, vyaduje veľkú dávku trpezlivosti, vyváženosti. Má mnoho aspektov, predstavuje súhrn techník a sposobov počúvania participujúcich na čo najlepšom pochopení a spracovaní vysielaného obsahu.
Medzi najdoležitejšie predpoklady efektívneho aktívneho počúvania patria:
A) Napojenie - je doležité v procese optimálneho prijímania informácií. Pri kvalitnej a efektívnej komunikácií by mal byť prijímateľ napojený na vysielateľa , byť s ním verbálne aj neverbálne v spojení.Prvky, ktoré sú súčasťou napojenia prijímateľa na vysielateľa vo vačšine prípadov prebiehajú paralerne, alebo sa miešajú.
B) Záujem - znamená, že prijímateľ sprevádza vysielateľa na verbálnej i neverbálnej úrovni. Ide vedľa neho jrho tempom a rytmom, nezasahuje do obsahovej stránky prenosu správ, drží s vysielateľom krok a jeho tempo. 
C) Neprerušovaná pozornosť - pri prijímaní info je niekedy pre prijímateľa veľmi ťažké naplno sústrediť svoju pozornosť na vysielateľa, či vysielaný obsah. Može byť zaplavený svojím subjektívnym problémom, mozu ho v okolí rozptyľovať signály, ktoré roztriešťujú jeho pozornosť.Na začiatku može reagovať silne emocionálne, čo negatívne ovplyvní následný proces prijímania správ. Neprerušovaná pozornosť je limitovaná roznymi faktormi. Dĺžku tejto pozornosti ovplyvňuje temperament prijímateľa, situácia prenosu správ, doležitosť a zaujímavosť správy, dĺžka správy, sposob prezentácie správy.
D) Akceptácia -  prijatie vysielateľa ako takého a súčasne prijatie názoru, ktorý vysielateľ prezentuje.Akceptácia neznamená automaticky súhlas  
E) Empatia - sa nazýva aj šiestym zmyslom, je to emociálna schopnosť pri ktorej sa prijímateľ snaží vcítiť a vžiť do situácie vysielateľa. Je to schopnosť vrátiť sa do pohľadu toho druhého. Empatia umožňuje hlvne partnerovi porozumieť.

FORMY AKTÍVNEHO POČÚVANIA
1) Rezonancia (Ozvena) - je technika aktívneho počúvania, pomocou ktorej prijímateľ presne zopakuje uzavreté časti výpovede vysielateľa, a tým mu dáva najavo, že ho naplno počúva a presne zachytil obsah hovoreného, povzbudí ho do ďalšieho rozprávania, prípadne mu pomože pokračovať vo výpovedi, ak má problém koncentrovať sa na rozprávanie. Využíva sa v rizikových profesiách.
2) Parafrázovanie (Kontrolovaný dialóg)- prijímateľ opakuje to, čo vysielateľ povedal vlastnými slovami,
3) Reflexia - je technika podobná parafrázovaniu, ale vzťahuje sa najma na emocionálny kontext výpovede vysielateľa. Prijímateľ odráža to, čo vo vysielaní cíti, čo neverbálne signalizuje vysielateľ.
 4) Sumarizácia ( Zhrnutie) - je technika aktívneho počúvania, pomocou ktorej prijímateľ zhrnie podstatné informácie, či myšlienky určitej časti rozprávania, alebo celého rozhovoru ako celku.Zistí sa, či prijímateľ správu pochopil a či vysielateľ vyslal zrozumiteľnú info.
5) Prieskum - je technika aktívneho počúvania, ktorou si prijímateľ dopĺňa informácie vo výpovedi vysielateľa. Využíva to na otázky, ktoré y mu mali sprostredkovať absentujúce poznatky. Otázky by mali byť otvorené, jednoduché, neagresívne, mali by rešpektovať právo vysielateľa na intimitu a otýkať sa iba témy prezentovanej vysielateľom.
6) Posilňovanie, povzbudenie - túto techniku využíva prijímateľ na podporu a mobilizáciu vysielateľa, pochválením podporíme jeho tendenciu pokračovať v rozprávaní, či prehlbovať obsah rozprávaného.
7) Kotvenie - je stabilizačná technika aktívneho počúvania na fixovanie selektívne doležitých info vysielateľa, pričom nepodstatné info vzhľadom k téme necháme vyhasnúť. Základným nástrojom kotvenia je pritakávanie, súhlas, vyjadrenie záujmu, prikyvovanie.
8) Verifikácia - znamená, že aj prijímateľ by si mal priebežne i na záver overovať, či dobre pochopil produkciu vysielateľa, jeho zámera cieľ, ku ktorému komunikácia smeruje. Doležitou podmienkou verifikácie je, že prijímateľ by nemal do nej vkladať nič osobné, nemal by vysielateľovi podsúvať svoje videnie situácie, svoje prognózy, ale mal by sa sústrediť iba na komunikovaný obsah.

			Nepočúvanie

Je veľmi častým javom pri prijímaní informácií. Prijímateľ zlyháva vo svojej základnej role, nepočúva, teda neprijíma info. Tým sa komunikácia stáva poruchovou a neplní svoj účel.
Poznáme dva druhy nepočúvania:
A) Verejné nepočúvanie - je situácia v komunikácií, kedy prijímateľ dáva transparentne(priehľadne) a zreteľne najavo, že ho vysielané info nezaujímajú, alebo z roznych iných dovodov ich neprijíma.Prijímateľ najčastejšie nepočúva info,ktoré sa mu nezdajú doležité, ktoré sú pre neho nepríjemné, ktoré ho ohrozujú. Vysielateľ tento otvorený a očividný nezáujem registruje, buď prestáva komunikovať alebo sa snaží zapojiť prijímateľa, aby počúval vysielanú správu.
B) Skryté nepočúvanie - je komunikačná pasca.Navonok sa prijímateľ tvári že počúva, može prejavovať zdanlivý záujem o komunikovaný obsah,ale v skutočnosti nepočúva a info vobec neprijíma. Dovodom može byť, že prijímateľ je zaujatý niečím iným, nezaujíma ho téma o ktorej sa komunikuje, počúva len zo slušnosti.

			Poruchy počúvania

- problematizujú prijímanie správ a tým narúšajú efektívnosť komunikácie.Medzi najčastejšie poruchy počúvania patria:
A) Jednoušné počúvanie -  prijímateľ nie je naplno orientovaný napríjem, nezachytáva presne celý komunikovaný obsah, často počúva iba periférme. Približne vie, o čom sa hovorí, ale unikajú mu detaily, súvislosti a kontext vysielanej správy. Výsledná forma prijatej správy  zvyčajne nekorešponduje s vysielanými obsahmi. (sme nekoncentrovaní, naša pozornosť je rozptýlená).
B) Selektívne počúvanie - prijímateľ vyberá z vysielaných obsahov len to, čo ho zaujíma alebo to, čo je pre neho doležité.Je primárne ovplyvnené potrebami prijímateľa, vyberie si iba tie časti info, ktoré ho oslovia, zdajú sa mu užitoné a doležité.
C) Prekoncepcia - je predvídanie prijímateľa, čo chce vysielateľ povedať. Je to určitá forma jasnovidectva. Keď si človek vopred vytvcorí predstavu o tom, čo bude vysielateľ rozprávať, potom má tendenciu počúvať iba ten text, ktorý sa týka jeho predkoncepcie.Ak mám pocit, že mi partner nemože nič rozumného povedať, tak prestávam byť sústredený na príjem a prepočujem vci, ktoré možu byť pre náš vzťah veľmi doležité.

			Spatná vazba

Spatná vazba - feedback je jeden z najdoležitejších mechanizmov sebapoznania. Pomocou nej sa dozvedáme od iných ľudí info o sebe, ktoré možeme porovnávať so svojím sebaobrazom. Ak je diskrepancia ( nezhoda, nesúlad) medzi spatnou vazbou a sebapoňatím príliš veľká, signalizuje nám to, že by sme mali urobiť korekciu (úpravu) buď toho, ako sa prezentujeme navonok, alebo nášho sebapoňatia.
Spatná vazba je teda automatická reakcia druhého človeka na náš podnet. Dodržiavame takt, aby sme sa druhého človeka nedotkli.Spatná vazba musí byť jasná a zrozumiteľná. Može byť pozitívna a negatívna.
Ak reagujeme slušne, zistíme, ktorú spatnú vazbu daná osoba zastáva.
Na nepríjemnú reakciu nášho opozita k nám si ja zvolím možnosť reakcie.Negatívna SV vyvoláva aj negatívnu SV u nás. Ak sa však komunikuje, dokážeme negatívnu SV riešiť. Je doležité reagovať na podnety, ktoré nám dáva okolie ( Joharyho okno...podľa neho sa delí osobnosť do štyroch oblastí; a) skrytá oblasť ( málo o sebe rozprávam, ale veľa o sebe viem) - vzniká tlak, treba komunikovať, pomáha to (ja viem a iní nevedia); b) neznáma oblasť (ja neviem, ani iní nevedia)
Aby bola spatná vazba čo najefektívnejšia, mali by sme dodržiavať určité zásady, ako spatnú vazbu poskytovať a ako ju prijímať.

		Zásady poskytovania spatnej vazby (SV)

1) Konkrétnosť spatnej vazby - mala by obsahovať konkrétne informácie, ktoré chceme partnerovi oznámiť. Pri poskytovaní spatnej vazby by sme sa mali vyhnúť zahmlievaniu, nedokončeniu myšlienky, nejasnostiam, zovšeobecňovaniu, nemali by sme sa spoliehať na jasnovidectvo partnera, ten na to, že si domyslí, čo mu chceme povedať či naznačiť. 
2) Nehodnotenie v spatnej vazbe ( čo je dobré a čo zlé) - Ak má byť spatná vazba účinná a užitočná, nemala by byť hodnotiaca. 
3) "Ja" forma v spatnej vazbe - pri poskytovaní spatnej vazby je doležité, aby ten, kto dáva spatnú vazbu používal "Ja" formu (Ja si myslím, že.. Ja som sa cítil..., Posobilo to na mňa).  Znamená to, že príjemcovi spatnej vazby  poskytujeme informáciu, že uvedená spatná vazba je mojím subjektívnym pohľadom. Používanie spojení "My si myslíme..," Všetci hovoria... je zvyčajne manipulatívne.
4) Forma spatnej vazby - spatnú vazbu by sme mali formulovať citlivo a s ohľadom na osobu, ktorá spatnú vazbu prijíma. Formulujeme ju tak, aby sme vytvorili prijímateľovi priestor pre prijatie a akceptovanie spatnej vazby. SV by nemala byť zameraná iba na negatívne či problematické kontexty (súvislosť udalostí) popisovaného správania, pretože taáto SV može byť vnímaná ako jednosmerná kritika. Je užitočné, ak si na správaní prijímateľa všímame i pozitívne aspekty a dokážeme ich v SV oceniť. Odporúčaná forma SV by mala mať takzvanú  sendvičovú techniku, to znamená, že v SV by sa mali striedať pozitívne informácie s informáciami negatívnymi.
5) Časovanosť SV - SV by sme mali poskytnúť čo najskor po situácií, na ktorú by sme chceli reagovať. S vačším časovým odstupom už plní inú funkciu.
6) SV - informácia bez podmienok - SV by sme mali ponúkať ako info bez toho, aby sme si kládli podmienky a bez vnucovania. SV by sme nemali poskytovať proti voli osoby, na ktorú je smerovaná, tiež SV neposkytujeme ako odmenu za niečo, alebo za ňu niečo židať. Mali by sme ju poskytovať bez kladenia podmienok.
7)Užitočnosť SV - SV poskytujeme iba v tých prípadoch, keď može byť pre prijímateľa užitočná, pomáhajúca. Jej cieľom nie je partnera zneistieť, uraziť, pokoriť, rozložiť, či zničiť. 

		Zásady prijímania SV

1) Minimalizácia intrúzie (skákania do reči) v prijímaní SV - najužitočnejšie je vypočuť si SV bez toho, aby prijímateľ SV skákal poskytovateľovi do reči, prerušoval ho, snažil sa počas procesu prijímania správy polemizovať, prezentovať svoje názory a postoje.
2) Klarifikácia v SV - pokiaľ prijímateľ SV nerozumie, mal by po jej vypočutí požiadať poskytovateľa SV o vysvetlenie či objasnenie skutočností, ktoré sú mu nejasné alebo ktorým nerozumie.
3) Minimalizácia obrán v SV - Počas prijímania, ale ani po ukončení SV, by sa prijímateľ nemal brániť SV, nemal by sa ospravedlňovať, vysvetľovať, presviedčať o opaku. Účelom SV pre prijímateľa je zistiť, ako ho vidí partner a nie, či je SV správna, alebo nesprávna. Ak sa bránime prijímaniu SV alebo ju prijímame len formálne, naše okolie nám prestane SV poskytovať, pretože to ude považovať za zbytočné.
4) Akceptácia v SV - SV má vlastne formu ponuky. Ak prijímateľ prijme SV, nemusí s ňou súhlasiť, pretože rozni ľudia možu vidieť určitú situáciu odlišným sposobom. Zo SV si prijímateľ može vybrať len tie aspekty, ktoré pokladá za užitočné a doležité.
5) Emóciev SV - SV často vyvoláva v prijímateľovi silné emócie. Mali by sme sa naučiť oddeľovať obsah SV od našej reakcie na ňu.  

		Prekážky v komunikácii 

Sú to faktory, ktoré bránia, či obmedzujú efektívnu komunikáciu.
Prekážky v komunikácií rozdeľujeme na:
1) Prekážky praktické - týkajú sa rušivých vplyvov z nášho okolia, pr. nepočujeme vysielateľa, pretože cez otvorené okno nás ruší nadmerný hluk, vysielateľ ticho rozpráva, neustále zvoní telefón. Obaja by sa mali snažiť zmeniť podmienky prenosu správy, zmeniť miesto rozhovoru, odstrániť zdroj rušenia.
2) Prekážky jazykové - sú to situácie, kedy vysielateľ hovoril príliš rýchlo, nezrozumitelne, prehĺta časti textu, formulujr dlhé vety s množstvom faktov. Prijímateľ by mal upozorniť vysielateľa, že nerozumie vysielanému obsahu a požiadať ho, aby hovoril zreteľnejšie a kontroloval množstvo informácií a mal by verifikovať (overiť), či prijímateľ lepšie rozumie vysielaným info.
Medzi jazykové prekážky patria aj sémantické bariéry. Vznikajú, ajk komunikujeme v jazyku , ktorý dokonale neovládame.
3) Prekážky v chápaní - objavujú sa vtedy, keď vysielateľ a prijímateľ chápu vysielaný obsah odlišne. Dovodom može byť viacvýznamový obsah slov, iný pohľad na situáciu , iný zorný uhol vnímania. Vysielateľ by mal čo najlepšie vysvetliť svoj zámer, zadefinovať terminológiu, dohodnúť sa na významoch slov a častejšie overovať (verifikovať), či komunikovaný obsah prijímateľ chápe rovnako ako vysielateľ.
4) Emotívne prekážky - Počas komunikácie sa niekedy ťažko možeme vyhnúť emóciam, ktoré v nás vyvoláva buď komunikovaný obsah alebo osoba, s ktorou komunikujeme. Emócie možu byť negatívne (rozčúlenie, hnev, nenávisť, zúrivosť, podráždenie, nuda) alebo pozitívne (veselosť, radosť, nadšenie, láska). Hovoríme o prekrývaní pozornosti a komunikácie emóciami. Mali by sme si vytvoriť priestor na vyventilovanie emócií (zasmejeme sa, vykričíme), kým emócie neodznejú.
5) Prekážky intelektuálne - sa najčastejšie týkajú prisposobeniu jazyka vysielateľa k intelektuálnemu potencionálu prijímateľa.Prijímateľ nechápe komunikovaný obsah, ak vysielateľ používa príliš odborný jazyk, cudzie slová, komplikované vyjadrovanie, metafory, nevhodné príklady a podobne.

	Poruchy komunikácie

Znižujú jej efektívnosť, komplikujú proces dorozumievania, prispievajú k vzniku problémových a konfliktných situácií. Poruchy komunikácie možeme rozdeliť na:
1) Jednosmerná komunikácia - prebieha len jedným smerom, od vysielateľa k prijímateľovi (vysielateľ nedáva žiadny priestor prijímateľovi), alebo komunikáciu, kde vysielateľ funguje optimálne, ale prijímateľ neprijíma informácie.Pri jednosmernej komunikácií chýba spatná vazba, je problematická, treba zvážiť, čo klientovi povieme (Pr. dieťa ešte nerozpráva, rodič niečo rieši a dieťa to rieši činom).
2) Dvojsmerná (dvojkoľajná) komunikácia - dochádza k nej vtedy, ak každý hovorí svoje (ja o voze, ty o koze), táto komunikácia sa v strede nestretne (ani nepretne).Je to situácia, kedy fungujú dvaja vysielatelia vedľa seba a nikto nie je nastavený na príjem.
3) Jasnovidectvo v komunikácii - je založené na kalkulácií vysielateľa s tým, že si jeho partner v komunikácií domyslí, aký má zámer, čo chce vlastne odkomunikovať. Táto komunikácia je často nepríjemná, nenecháme dohovoriť druhú stranu, vieme už vopred, ako  dopadne tá ktorá situácia. Može sa tu stretnúť aj dvojsmerná komunikácia s jednosmernou. ( "Neskáč do reči a nebuď najmúdrejší!").
4) Intrúzia (skákanie do reči) - Je typickou poruchou pre prijímateľa ( z prijímateľa sa stane vysielač!). Takýmto sposobom sa može narušiť komunikácia, prijímateľ naruší vysielateľovi tok myšlienok, koncentráciu, znemožní mu dokončiť jeho zámer.
5) Zovšeobecňovanie - rozumieme nekonkrétnu komunikáciu, časté používanie slov ako sú : my, všetci, nikto, vždy, nič...Zovšeobecňovaním robíme tlak na partnera, na čo partner reaguje nespokojne, podráždene.
6) Nabaľovanie nových tém - prijímateľ nie je schopný efektívne prijímať záplavu info a tým može vzniknúť komunikačný chaos.
7) Unikanie od témy - vyhýbame sa určitej problematike, ktorá je nám nepríjemná, ktorá je pre nás riziková ado ktorej sa nechceme púšťať.Vždy sa nevyhneme. Je to osobnostná porucha.
8) Manipulácia - je snaha o získanie nezaslúženej výhody v komunikácií, vo vzťahu, alebo jednaní. Prostredníctvom manipulácie tlačíme partnera do rozhodnutia či riešení, ktoré sú jednostranne výhodné pre nás (nesnaž sa klienta obrátiť na svoj obraz; pretočiť ho z rodinných problémov na právnické)
9) Unfair zákroky v komunikácií - rany pod pás najastejšie zneužívame na získanie prevahy nad partnerom, pretože v ňom vyvolávame emócie, ktoré ho rozrušia, odvedú pozornosť od centrálneho problému.
10) Nálepkovanie - LABELING - Niekedy si komunikáciu uľahčujeme tým, že ľudí, s ktorými omunikujeme nálepkujeme, to znamená, že si ich zaradíme pod určitú "diagnostickú jednotku".Dávať niekomu prívlastky je neprípustné, najma pri práci s klientom.
11) Problematické výroky v komunikácií - najvačšou bariérou je prirodzená tendencia človeka hodnotiť, posudzovať, nesúhlasiť s výrokmirozprávajúceho.Inventár problematických výrokov v komunikácií:
°prikazovanie
°vyhrážanie sa
°vnucovanie rád
°neurčité výroky
°zatajovanie informácií
°hodnotiace výroky
°psychologizovanie
°povýšenecké vystupovanie
°odkladanie problémov
°sarkazmus a irónia
°komunikačná pasca, áno-ale.

Čo by sme nemali robiť, aby naša komunikácia bola efektívna:

- Nehovorte o tom, čo nemožete, či nechcete urobiť
- Nesťažujte sa
- Nehovorte iba o sebe a svojich problémoch
- Neskáčte do reči, neprerušujte iných
- Neironizujte a nezhadzujte
- Nevyťahujte staré problémy a hnevy
- Nehovorte príliš veľa
- Nepoučujte iných
- Nehľadajte stále vinníka
- Nemanipulujte s inými

Problematické výroky v komunikácií

- komunikačná pasca (áno, nie)
- sarkazmus a irónia
- odkladanie problémov
- povýšenecké vystupovanie
- psychologizovanie
- hodnotiace výroky
- zatajovanie informácií
- neurčité výroky
- vnucovanie rád
- vyhrážanie sa
- prikazovanie

		Otázky v komunikácií

	Počas rozhovoru si dopĺňame info, klarifikujeme rozne aspekty komunikačnej témy, overujeme si presnosť pochopenia údajov pomocou otázok.
Poznáme trojstupňový model kladenia otázok:
1. stupeň otázok je: zbieranie info; čo, kde, kedy, kto, ako, koľko ....
2. stupeň otázok - hľadáme význam, vzťahy, podmienenosť, odkrývame pocity, pr. aký je váš názor na....;čo to pre vás znamená.....; aké sú 	dosledky....; ako spolu súvisí....;
3. stupeň otázok - mapujú hodnoty a postoje, pr. prečo si myslíte, že.....; prečo uprednostńujete....;

Inventár roznych typov otázok:
1) Otvorené - sú širšie, voľné;
2) Empatické - pýtame sa na pocity partnera;
3) Intímne - v poradenstve, v psychoterapii;
4) Implikačné - hľadám príčiny (prečo?);
5) Manipulačné - navádzajú partnera na odpoveď obsiahnutú už v otázke;
6) Alternatívne - ponúkajú 2 alternatívy riešenia;
7) Zmnožené - na otázky nečakáme ani odpoveď;
8) Vatové - možu byť komunikačným, zdvorilostným, či formálnym zvratom (pr. robíte, robíte?);

		Rozhovor
je najfrekventovanejšou formou komunikácie, pri ktorom sa striedajú komunikujúci v role vysielateľ a prijímateľ.
Rozhovor má:
- vecný obsah;
- aktívne počúvanie;
- prácu s otázkami;
- schopnosť argumentácie;
akceptujúci prístup.

Typy rozhovorov:
1) informačný - partnerovi poskytujeme určité informácie;
2) motivačný - partnera povzbudíme hovoriť o svojich problémoch;
3) diagnostický - od partnera získame základné údaje;
4) persuazívny - presviedčame partnera, aby niečo spravil, aby prijal naše riešenie, ktoré považujeme za optimálne;
5) negociačný - vyjednávací. Využívame ho, keď sme v konflikte s inou stranou.

Rozhovor pozostáva z týchto fáz:
1) Prípravná - zoženieme info o probléme, o možnostiach riešenia;
2) Vonkajšie podmienky rozhovoru - výber miesta, neutrálne prostredie. Sem patrí temporalizácia - koľko času máme na rozhovor.
3) Otvorenie - prvých 60 sekúnd je najdoležitejších (topenie ľadov);
4) Vedenie rozhovoru - je priamo úmerné typu rozhovoru, využíva sa trojbodový postup: - predstavenie svojej roly; - partnerov pohľad;
					- hľadanie spoločného riešenia, situácie;
5) Záver rozhovoru - uspokojujúce ukončenie rozhovoru je doležitou devízou v komunikačných zručnostiach. Záver predstavuje zhrnutie, čo sa 					udialo, na čom sa dohodli.   

					Neverbálna komunikácia (analógová)

Je mimoslovná komunikácia, nepoužíva slová. Informácie prenáša sprostredkovane a je potrebné ju dekódovať. Poznáme niekoľko kanálov neverbálnej komunikácie:
1) Mimika -  komunik.  prostredníctvom tváre. Kanály na tvári: oči, uši, ústa, obočie, nos, čelo, brada, zuby, lícne svalstvo, pery.
2) Gestikulácia (gestika)- prenos info a správ prostredníctvom rúk.
3) Proxemika (komunikácia vzdialenosťou) - určenie vzdialenosti od klienta, určíme si sami. V proxemike rozlišujeme 4 základné zóny okolo človeka: verejná ( nad 1,5 m od seba), sociálna ( do 1,5 m), osobná (do 60 cm od nás), intímna (20 - 30 cm od človeka)
4) Posturológia (komunik. polohou tela), teda sposob, ako človek stojí, sedí, vyjadruje jeho vzťah i aktuálne pocity k partnerovi, s ktorým komunikuje.( str. 99)
5) Haptika (komunik. dotykom). Dotyk je telesný kontakt od pohladkania až po úder. Dotyk sa u nás využíva vo verbálnej aj neverbálnej komunikácii (podanie ruky)
6) Kinetika -komunikácia POHYBOM. Vyjadruje skor emócie, ako významy. Často má charakter určitých rituálov.
7) Paralingvistika - mimoslovná komunikácia, týkajúca sa reči - sprevádza hovorené slovo, ale sama nie je hovoreným slovom. Zaraďujeme sem: rýchlosť reči, výšku hlasu, farbu hlasu, vatové slová (vlastne, takže, akože,..), citoslovcia, mlčanie.
8) Teritorialita - komunik. obsadením teritória - človek má tendenciu obsadiť si a privlastniť určité teritórium a privlastniť si ho.
9) Produkcia - komunik. pomocou úpravy, výzoru, prostredia - úprava zovňajšku, oblečenie, veci, ktorými sa obklopujeme, ktoré vytvárame.

	Posturológia
je neverbálna komunikácia prostredníctvom polohy tela. Ako človek stojí, sedí, vyjadruje jeho aktuálne pocity i vzťah k partnerovi, s ktorým komunikuje. Poznáme niekoľko druhov poloh tela pri komunikácií:
1) Otvorená poloha - nohy otvorené, ruky vedľa tela;
2) Ležérna - signalizuje buď relaxovaný stav, alebo odstup, zneváženie partnera;
3) Polouzatvorená poloha - obranná poloha, ktorú človek využíva najma v nepohode (fyziologickej, alebo sociálnej);Prijímateľ má skrížené nohy, alebo ruky, je to poloha vyčkávacia;
4) Uzatvorená poloha - skrížené ruky aj nohy; Je typická pre situácie,ktoré sú pre nás neznáme.; keď sme v obrane a nepripúšťame si komunikáciu partnera;
5) Poloha vajíčka - sklonená hlava, ohnutý chrbát, spojené nohy, chúli sa do klbka; (u zubára, na polícií, na súde);
6) Poloha na okraji stoličky - cíti sa neisto v cudzom prostredí, má rešpekt, strach;

					Verbálna komunikácia

Je komunikácia pomocou slov, aj digitálna komunikácia  vyjadruje priamo komunikovaný obsah. V reálnej komunikácii tvoria často obe komunikácie jeden celok.Pri verbálnej komunik. musíme venovať pozornosť kódovaniu a dekódovaniu správ . Pritom sú najdoležitejšie tri faktory:
1) Sebaobraz prijímateľa-neistý, precitlivený človek dekóduje správy ako zhadzujúce, osočujúce.
2) Obraz prijímateľa o vysielateľovi -k tejto poruche dekódovania prichádza medzi ľuďmi, ktorí majú pocit , že sa dobre poznajú
3) Úsudok - keď nemáme dostatok vecných info

Vysielaná správa može mať 4 významové aspekty:
A) Vecný aspekt správy - konkrétne popisuje, o čom komunikujeme. Mal by byť faktografický, bez náznakov a interpretácií;
B) Výpoveď vysielateľa o sebe - poskytujeme prijímateľovi správu o sebe, ako sa cítime, ako sme citovo zaangažovaní na téme;
C) Vzťahový aspekt k prijímateľovi - "ty" aspekt správy, - čo si o vysielateľovi myslím; 
					            - " my" aspekt správy - aký aktuálny vzťah mám k vysielateľovi;
D) Výzva k prijímateľovi - vypovedá o tom, k čomu chcem partnera v komunikácií podnietit, stimulovať, dotlačiť;

					Model Johariho okna 

	Optimálnym ulustratívnym modelom významu sebavnímania a toho, ako ma vnímajú iní ľudia, je model Johari okna, ktoré zjednocuje náš pohľad na seba s pohľadom iných ľudí;

						MODEL JOHARI WINDOW

	Ja viem			Ja neviem 	

	iní				Verejná oblasť				Slepá oblasť
	vedia
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

	iní				Skrytá oblasť					Neznáma oblasť
	nevedia
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

1) Verejná oblasť - nášho "ja" predstavuje všetkx info, názory, postoje, správanie, ktoré poznáme a verejne ich prezentujeme;
2) Skrytá oblasť - predstavuje všetky poznatky o sebe, ktoré z roznych dovodov nezverejňujeme a skrývame pred ostatnými ľuďmi (naše nenaplnené túžby, nerealizované sny, prežité sklamania, nespracované negatívne zážitky, stresy, slabosti, neistoty, strachy. Ak sa hromadia, kumulujú, stávajú sa záťažou. Na ich zbavenie používame konpenzačné mechanizmy - hudba, práca, prechádzky a pod.
3) Slepá oblasť - je tou časťou nášho "ja", o ktorom my sami nevieme, ale vedia to o nás ostatní ľudia;
4) Neznáma oblasť - reprezentuje tie časti nášho "ja", o ktorých nevieme ani my, ani iní ľudia. Sú to info uložené hlboko v našom nevedomí.

	Chyby pri poznávaní iných ľudí

Haló efekt, alebo chyba prvého dojmu ; Pri pohľade na cudzieho človeka si utvárame prvý dojem na základe jeho vzhľadu, správania, jednania. Možeme preceniť jeden aspekt nášho vnímania a na jeho základe si akcelerovane (zrýchlene) utvoríme jednostranný dojem, ktorý považujeme za komplexný obraz človeka (pr. šaty robia človeka - partnera považujeme za doveryhodného a spoľahlivého partnera, čo využívajú podvodníci; výstredne oblečený človek je pre nás nespoľahlivý). Na základe prvého dojmu si vytvárame konečnú diadnózu o človeku, ktorú neradi korigujeme, pretože by sme si museli priznať, že náš odhad bol nesprávny.
Chyba centrálnej tendencie - pri posudzovaní iných ľudí a vytváraní si obrazu o nich máme často problém rozhodnúť sa, kde týchto ľudí zaradiť. Naše rozhodovanie si zjednodušujeme tým, že zvolíme stredový interval hodnotenia vlastností, schopností a správania komunikačného partnera. Zistíme, či náš pertner je v komunikácií optimista, či pesimista.
Čierno-biele videnie -hodnoteným ľuďom priraďujeme extrémne vlastnosti, správanie a schopnosti (tento človek sa správa vždy agresívne, tento človek by ani muche neublížil.
Stereotypy a predsudky - ľudia majú tendenciu vnímať partnera v komunikácii na základe stereotypov (t.j. sociálno-kulturálne zafixované vnímanie skupiny ľudí, pr. ľudia s okuliarmi sú inteligentní, blondínky neinteligentné);
Určitých ľudí možeme vnímať na základe predsudkov, ktoré stierajú idividuálne danosti a rozdiely medzi ľuďmi (Rómovia, homosexuáli apod.)
Atribúcia - atribučné procesy nám komplikujú hodnotenie ľudí v tom, že ich správanie interpretujeme na základe našich motívov a skúseností bez toho, aby sme si uvedomili, že komunikačný partner je iný človek, v inej situácií, s iným historickým kontextom.