I.	POJEM, PREDMET A SUBJEKTY ÚSTAVNÉHO PRÁVA 
II.	PRAMENE ÚSTAVNÉHO PRÁVA A ÚSTAVNOPRÁVNE VZŤAHY
Lit.: 	Somorová a Paluš – Štátne právo SR (II. vydanie)

Štátne právo a ústavné právo sú synonymá: 
-	pojem ústavné právo je typické pre anglosaskú oblasť, románsky okruh, Slovensko, hlavne v súčasnej dobe
-	štátne právo je typicképre Nemecko, Rakúsko a bývale Československo
Ústavné právo je verejným právom, platí tu nadradenost a podradenosť,subjekty nevstupujú do právnych vzťahov len na základe vlastnej vôle, veľa kogentných právnych noriem, taxatívne výpočty atď.

POJEM A PREDMET:

Ústavné právo je súhrn ústavnoprávnych noriem, ako aj fakultatívne podústavnych právnych noriem, kt. upravujú základnú organizáciu štátu, spôsob tvorby št. orgánov a vzájomné vzťahy medzi nimi, ako aj spôsob členenia štátu, a vzťah org. verejnej moci a subjektov, kt. nie sú nositeľmi verejnej moci.
Ústavné právo upravuje:
1.	forma štátu, forma vlády
2.	vzťah nositeľov verejnej moci a iných subjektov, kt. nie sú nositeľom verejnej moci
3.	oblasť základných práv a slobôd
4.	štátny režim
Pojem verejnej moci je široký (čo je subjekt štátneho práva), bohužial je v našom p.p. vymedzený nedostatočne – štát, územná a záujmová samospráva, občan (aj cudzinci a apoliti – teda fyzické aj právnické osoby); napr. čl. 20 – def. vlastnícke právo.
Ústavné právo v subjektívnom zmysle je štátom zaručené subjeketívne právo; napr. volebné právo – právo voliča voliť je SP, vyplýva z OP.
Zodpovednosť:
a)	subjektívnom zmysle – nutnosťou je zavinenie (psychický postoj ku konaniu, kt.je protiprávne):
a.	úmyselné
i.	priamy úmysel
ii.	nepriamy úmysel
b.	nedbanlivostné
i.	vedomá nedbanlivosť
ii.	nevedomá nedbanlivosť
b)	objektívnom zmysle – nevyžaduje zavinenie, subjekt sa môže vyviniť
c)	zodpovednosť za výsledok – nevyžaduje zavinenie, subjekt sa ale nemôže vyviniť
-	je špecifikum ústavného práva; nie je však precízne právne upravená; prelína sa s právnopolitickou rovinou (napr. odvolanie ministra)
Zákon č. 357/2004, O ochrane verejného záujmu – stanovuje zodpovednoť za porušenie tohto ústavného zákona – má prvky objektívnej zodpovednosti.
Sankcie: disciplinárne (zrážky zo zmdzy), žaloba z vlastizrady na Ústavný súd, odvolanie člena vlády atď.

PRAMENE ÚSTAVNÉHO PRÁVA:

Suma právnych noriem a predpisov je totožná, s tým rozdielom, že suma právnych predpisov, kt. nemajú normatívnych charakter budú prečnievať – napr. v právnom texte môže byť preambula, kt. nemá normatívny charakter a preto, vyčnieva.
-	právny predpis = nositeľ právnych noriem
Prameňmi ústavného práva sú: 
1.	Ústava SR a ústavné zákony (jednoznačne a vždy)
2.	podústavné predpisy, ale len vtedy ak upravujú predmet ústavného práva; napr. Zák. o št. občianstve, volebné zákony, azylové zákony a pod.
3.	aj podzákonné právne predpisy: 
a.	buď v prípade ak je odvodeným právnym predpisom k zákonu, kt. je prameňom ústavného práva; 
b.	ale sú to aj prvotné podzákonné právne predpisy (VZN), málokedy
4.	rozhodnutia ústavného súdu – buď v roli negatívneho zákonodarcu alebo aj podľa čl. 128 Ústavy SR, v podobe výkladu ústavných zákonov a Ústavy SR
5.	rozhodnutia prezidenta o vyhlásení referenda a ďalšie (okrem udelenia amnestie a milosti)
6.	medzinárodné zmluvy – SR momentálne používa monistickú koncepciu (sú vkomponované do ústavy ako ústavné zákony) – sú nadzákone a zároveň podústavné = medzi zákonom a ústavným zákonom
7.	samotné referendum (obligatórne, o vstupe do štátneho zväzku s iným štátom)

III.	ZÁKLADNÉ PRÁVA A SLOBODY

Ťažko definovateľné – sú to veľmi významné subjektívne práva podľa Knappa. Terminológia sa tiež často líši: občianske slobody, základné práva, ľudské práva – dôležitý je ale obsah. 
Základné práva majú prirodzenoprávny charakter, teda dajú sa nachádzať aj bez toho, aby boli vymedzené v normách →
V histórií práva sa vyskytujú dve základné koncepcie:
1.	prirodzenoprávna – dualistická koncepcia, kt.vychádza z toho, že popri práve tvorenom ľuďmi, existuje aj právo človeku dané nie z jeho vôle (samo vyvinuté)
2.	pozitivistická – právo, kt. si človek vytvorí vlastnou vôľou, monistická koncepcia, kt.vychádza z toho, že právvo je len to, čo človek vyhlási za právo
-	je tu potrebný predpoklad, že človek je natoľko rozumný, že príjime také objektívne právo, kt. rešpektuje práva a slobody
-	nevýhoda je, že aj právo môže viesť k bezpráviu
-	predpokladom k existencii bola koncepcia formálnoprávneho štátu, kt. svoju právnosť odvádzal od toho, že v danom štáte je platný právny poriadok, kt. sa aj dodržiava – avšak existencia právneho poriadku neznamená, že budú rešpektované práva a slobody
Materiálnoprávny štát – najmä po druhej svetovej vojne, po trpkých skúsenostiach s formálnoprávnym štátom; jeho koncepcia vychádza z toho, že existujú také práva a slobody, kt. sú nezcudziteľné a neodnateľné, vlastné každej ľudskej bytosti – ak by ich štát poprel, nemohol by sa nazývať právnym štátom → typická koncepcia pre vyspelé štáty.
-	ústavodarca vychádza z prirodzeného práva, zákonodarca z pozitívneho práva
→ summum ius, summa iniuria – „vrchol práva, vrchol bezprávia“ – najväčšie bezprávie má právny základ – starodávny výrok, kt. znamená zlomyselný výklad práva, kt. vedie k nerešpektovaniu práv a slobôd (napr.vojnoví zločinci konali v medziach platného práva)

IV.	PRÁVNA ÚPRAVA ZÁKLADNÝCH PRÁV A SLOBÔD V SLOVENSKEJ REPUBLIKE

Materiálna koncepcia sa začala výraznejšie presadzovať po r. 1989, komplexnejšiej úpravy sa dočkala v Listine základných práv a slobôd ako ústavným zákonom č. 23/1991. Táto listina bola recepčná norma do právneho poriadku SR, upravená je v Ústave SR v druhej hlave. 
Takto sa v SR rozlišujú 2 základné dokumenty:
1.	Listina základných práv a slobôd
2.	Ústava SR
-	majú takmer identický text (LZPS a druhá hlava ÚSR) – právna úprava toho istého predmetu → takto vznikol nežiadúci stav 
-	LZPS a ÚSR upravujú dve rovnaké problematiky, a sú tam nejaké rozdiely; pričom 2x to isténemôže byť upravné právne, vononcom nie, ak dokonca ešte rozdielne – napr. čl. 8 LZPS a čl. 17 ÚSR 
-	Ústavný súd SR ohľadom tohto mal sťažnosti – použil výkladové pravidlo lex posterior derogat legi priori a len zbytočne odialil problém
Ďalším prameňom v SR sú medzinárodné zmluvy – Dohovor o ochrane základných práv a slobôd (SR je dokonca signatárom), Charta základných práv Európskej únie (zatiaľ nie je záväzná, kvôli fiasku Lisabonskej zmluvy).
Základným prameňom pre ľudské práva a slobody v SR je jednoznačne Ústava SR, konkrétne druhá hlava ústavy (čl. 12 až 54), kt. má 8 oddielov; 1. – 7. oddiel, tam sú samotné základné práva, 8. oddiel obsahuje spoločné ustanovenia. 
Členenie základných ľudských práv:
1)	práva kde je subjektom každý  a práva pre určité skupiny (najmä pre niektoré oblasti života – cuzdinec, zároveň občan)
-	 pojem „každý“ je rôznorodý, podľa obsahu sú to fyzické aj právnické osoby, ale napr. právo na život je pre každého, no nie pre právnické osoby, tiež právo vlastniť majetok – to je tak isto pre každého, aj pre právnické osoby
2)	práva, kt. sa  aplikujú priamo z ústavy a práva pre kt. je potrebný zákon 
Niektoré práva sú zakotvené formou legislatívneho maxima:
1.	nedajú sa rozšíriť z hľadiska predmetnej úpravy
2.	nedá sa rozšíriť okruh subjektov týchto práv
3.	aplikujú sa priamo z ústavy
-	napr. každý má právo na život
Privilegovaná ochrana práv – prost. súdnych orgánov, značí, že právo bolo porušené, ale okrem všeobených súdov sa nimi zaoberá aj ústavný súd (len subsidiárne – podporne, teda len ak o tom nerozhoduje všeobecný súd); tiež sa dá obratiť na Európsky súd pre ľudské práva (6 mesiacov od vyčerpania poslednéhom možného prostriedku), napr. pri denegatio iustitiae. 
Ekonomický podklad pre ľudské práva je tiež dôležitý – niektoré si zakladajú nároky na štátny rozpočet – napr. ak sa široko zabezpečia sociálne práva, uberie ostatným právo vlastniť atď.

OSOBNÉ A POLITICKÉ PRÁVA

Základné ústanovenia ľudských práv sa nachádzajú v článkoch: 
-	12 – upravená rovnosť; ľudia sú si rovní v dôstojnosti a právach, tiež sa vyjadruje základný char. – prirodzenoprávny
-	13 – možnosť obmedzenia základných práv, môžu byťobmedzené len zákonom, povinnosti možno ukladať len zákonom, medzinárodnou zmluvou alebo nariadení vlády v medziach ústavy
-	14 – spôsobilosť na práva, spôsobilosť nadobúdať práva a povinnosti – ústava nerozlišuje spôsobilosť na PP a PÚ 
o	prvýkrát sa vyskytuje už v Magna Carta Libertatum, náš predobraz je v §16 ABGB; teda pôvodne je subjektom každý, dnes teda aj právnická osoba (narodenie-smrť, vznik-zánik)
-	15 – právo na život, každý má naň právo – subjektom práva budú fyzické osoby 
o	ľud. život je hodný ochrany pred narodením, čiže subjektom je už nasciturus – to je to sporné, ale tento čl. je prepísaný z listiny a z jej komentára vyplýva, že nascitura nestavia do osoby spôsobilej na PP, ale do postavenia ľudskej bytosti → napr. tehotné ženy si vyžadujú zvýšenú ochranu a pod.
o	ohľadom toho existuje aj rozhodovacia činnosť ESĽP, on ho vyjadril nie ako subjekt pre ľudské práva, ale zároveň vyslovil, že jed. štáty si môžu upraviť legislatívu, tak aby zabránili umelému ukončeniu tehotenstva
o	ods. 2 a 3 – tu je výslovne je vyjadrené, že nikto nemôže byť pozbavený života (v zmysle ods. 4 – vylučuje sa pri ochrození života, krajnej núdzi a pod.) a trest smrti je zakázaný (tu už je výslovne vyjadrené)
o	 trestný čin je aj spoluúčasť na samovražde
-	16 – nedotknuteľnosť osoby a jej súkromia – chráni telesnú integritu človeka (ods. 1), napr. neoprávnený odber krvi; a zákaz mučenia (ods. 2); aj napr.kabelka (porušenie aj podľa čl. 16 a zásah do vecného práva), ploštica umiestnená na tele
-	17 – ochrana osobnej slobody, kt. sa zaručuje – výnimkou je napr. ak niekto naplní skutkovú podstatu trestného činu, tu tiež stanovuje lehoty, počas kt. je možné obmedziť osobnú slobodu; medzi ďalší spôsobobmedzenia osobnej slobody patrí (čl. 6) držanie v ústave zdravotnej starostlivosti
o	 nikoho nemôžno pozbavať slobody len z dôvodu nesplnenia záväzku
-	18 – zákaz nutených a služieb – sporné je ustanovenie ods. 1, teda, že nútené práce sa nevzťahujú na menšie obecné služby na základe zákona
-	19 – právo na ochranu dobrej povesti, mena a dôstojnosti, ochrana rodinného života a súkromia (súkromie ako osobný život)
o	 tu sa rozlišujú občania – požívajú bežnú ochranu osobného života; ďalej sú to osoby verejného záujmu (politici), kt. požívajú nižšiu ochranu a nakoniec sudcovia, tí požívajú vyššiu ochranu osobného života
-	20 – vlastnicke právo – deklaruje rovnaký zákonný obsah vlastníckeho práva (na základe min. režimu – vtedy boli viaceré formy vlastníctva); no aj tak budú niektoré formy vlastníctva chránené viac napr. prost. trestného zákona 
o	 je tu odkaz na čl. 4, kt.upravuje tzv. vyhradny regál, kt. patrí štátu (napr. nerastné suroviny výhradne patria štátu – štát dá banské povolenie, napr. urán) – ods. 4 čl. 20 upravuje nútené vyvlastnenie
-	21 – chráni nedotknuteľnosť obydlia, s výnimkou príkazu sudcu alebo podozrenia na ochrozenie života alebo zdravia, daňová kontrola, ak je obydlie používané na pod. činnosť
-	22 – listové tajomnostvo prepravovaných správ, telegramov a obdobných zariadení; existuje však forma zákonnej cenzúry – napr. listy z väzenia, nevhodný obsah a pod.
-	23 – pobyt a pohyb – občanovi SR nemôže byť nikdy zakázané vstúpiť na územie SR, vyhostiť ho (iba vydať); cudzinca možno vyhostiť a pod.
-	24 – sloboda myslenia, názoru, náboženstva
o	 odkaz na čl. 43 – sloboda ved. bádania
-	25 – obrana SR, je povinnosťou a vecou cti; povinná voj. služba neexistuje, branná povinnosť áno a zaistými účelmi môžu byť do armády povolané aj ženy
-	26 a 27 – politické práva: sloboda prejavu, právona informácie, petičné právo (prirodzenoprávny charakter)  
o	všeobecné petičné právo, treba odlišovať od kvalifikovaných petícií – každý sa môže obracať na orgány verejnej moci, petíciu môže podať každý, aj osoba pod 18 rokov, aj turista, podať ju môže každý úplne sám – tu treba zas od nej odlišovať sťažnosť, tá je vo veciach súkromného záujmu 
o	 petíciou nemožno ňou zasiahnúť do rozhodovania súdu; to aj ďalšie atributy pravuje zák. č. 85/1990, Zák. o petičnom práve – je tu bližšie upravené pet. právo, 30 dní lehota na vybavenie petície, to môže sa to však predĺžiť, ale ak ju daný orgán nevybaví, mal by o tom informovať svoj nadriadený orgán – petície nemajú právne následky a je tu veľká miera uváženia
o	osobitne kvalifikované petície – tu sú osobitné podmienky, kt. ak sa splnia, nastane zamýšľaný právny následok (napr. petícia o referende)
-	28 – právo zhromažďovať sa, každý ho má, podmienky upravý zákon
o	zhromažďovacie právo (Zák. č. 84/1990) – nepodlieha kumulovaciemu konaniu, ale stanovujú sa určité povinnosti pre zvolávateľa (napr. oznámiť zhormaždenie 5 dní až 6 mesiacov pred zhromaždením orgánu samosprávy), tiež sa stanovuje sankcia 5000 Sk (vždy) a to ak nebude zhr. prebiehať podľa plánu – ak to niekto nahlási alebotak uváži dosadený pozorovateľ samosprávy (napr. pre zlé označenie); definuje sa čo zhromaždenie nie je (napr. valné zhromaždenie spoločnosti vo vnútorných priestoroch) 
o	zakázané sú ozbrojené zhromaždenia (výnimky tvoria poľovníci, ozbrojené sily a ctitelia športovej streľby) a zhr. porušujúce ľudské práva
-	29 – právo združovať sa – v spolkoch, združeniach, v pol. stranách (je to právo založiť, stať sa členom právnickej osoby) 
o	občianske združenia  upravuje zák. č. 83/1990 – združenie je právnická osoba, kt. vzniká na registračnom princípe, nadobudne právnu subjektivitu registráciou (do min. vnútra); členmi sú fyz. aj práv. osoby 
o	vznik znamená jej založenie, prijatie dokumnetu, kt. upravuje práva a povinnosti členov (je to zmluva – stanovy) – tie príjme prípravný výbor, kt. má najmenej 3 členov, z kt. aspoň jeden musí mať 18 rokov, ten komunikuje s min. vnútra, neskôr už ako štatutárny orgán (napr.konateľ) 
o	 ak ministerstvo prijíme návrh bez vád (správny poplatok, členovia, stanovy a pod.), nastane správne konanie za účelom registrácie; ak by mal vady musia sa napraviť (napr. združenie nesmie podnikať a pod.) 
o	ak splní to všetko, bude zapísaný do registra občianskych združení, ak by boli odmietnutí, mohli by sa obrátiť na najvyšší súd SR 
o	zákon obsahuje aj opatrenie proti nečinnosti – združenie vznikne automaticky 40 dní od podania žiadosti – ak by však bolo nedemokratické, zruší ho minsterstvo vnútra rozpustením; rozpustiť sa môže aj dobrovoľne 
o	 tu treba aplikovať čl. 52 ods.3 – „občan“ = každý človek bez ohľadu na občianstvo
-	30 – je venovaný subjektívnemu právu byť volený, každý má právo zúčastňovať sa na správe vecí verejných a do územnej samosprávy môže byť volený hockto, kto má trvalé bydlisko v danej obci alebo VÚC
-	31 – slobodná súťaže politických strán je zaručená
-	32 – právo na odpor voči každému, kto naruśoval demokratický poriadok

HOSPODÁRSKE, SOCIÁLNE A KULTÚRNE PRÁVA

Sú upravené v piatom oddiely 2. hlavy, možno sem zahrnúť aj právo kultúrneho dedičstva (6. oddiel, čl. 44 – 45) – to hlavne preto, že má rovnakú podstatu, zmysel, zakotvenie v ústave aj ochranu. 
Tieto práva majú odlišný charakter od práv osobných a politických. Tiež sú súbjektívne práva fyzických osôb, aj vrátane nárokovej časti – ale označujeme ich výlučne status positivus, hlavne preto je dôležitá otázka ich dodržovania – nachádza sa tu úloha štátu pozitívne konať, inak sú tieto práva nerealizovateľné (preto sú tu pochybnosti – miera ich naplnenia závisí od zákona, z ústavy sa nedajú priamo realizovať – v tomto prípade je ústava deklarácia). 
Nachádzajú sa vo sférach vzdelania, sociálnej a ekonomickej štruktŕury a ekológie. Majú často programovný charakter a deklarujú funkcie štátu – liberálny, demokratický a sociálny štát. Ich naplnenie závisí od vyspelosti, hlavne ekonomickej, štátu. 
-	prvý krát formulované v ústave Sovietskeho zväzu z r. 1936 – je to veľmi mladá skupina práv, príznačné hlavne pre Nemecko po 2. svetovej vojne alebo socialistické štáty.
Výnimky z pravidla, že tieto práva sa neuplatňujú z ústavy:
a.	odborová sloboda (čl. 37) – má viac-menej formu legislatívneho maxima, zákon nemôže obmedziť vznik a zánik, iba činnosť – napr. v záujme demokracie a pod.
i.	právo na štraj – toto je sporné, nie je totiž dosť dobre upravené a zákon umožňuje toto právo obmedziť a často súdy zakázali štrajky v dôsledku ich politického charakteru

b.	sloboda vedeckého bádania a umenia (čl. 43) – má dve stránky:
i.	forum internum – má formu absolútneho práva, nikomu nemožno ovplyvňovať myslenie
ii.	forum externum – napr. rozširovanie explicitného materiálu (výplod umenia) môže byť zakázaný
-	typické sociálne práva sú v čl. 38 až 41, ich realizácia je zákonmi zabezpečená – ochrana tehotných žien, mladistvých, postihnutých; zákon im napr. prideľuje osobitné podmienky v práci
-	treba rozlišovať hmotné zabezpečenie z čl. 38 ods. 1 a pomoc v núdzi, na ňu má občan v rôznych situáciach nárok, môže to byť rôzna pomoc, aj jednorázová
-	čl. 41 – zakotvuje starostlivosť o deti (rodičia majú právo na výchovu ↔ deti právo na starostlivosť)
-	dôležité je tiež právo na bezplatnú zdravotnú starostlivosť
-	právo na vzdelanie – je bezplatné a základných a stredných školách, v rámci možnosti spoločnosti, aj na vysokých školách (ústave sa spoplatnenie neprieči)
-	čl. 44 a 45 – ochrana životného prostredia – každý má právo zdravé životné prostredie (právo fyz.osôb), nikto nemôže poškodzovať svojou činnosťou prostredie nad mieru zákonov (povinnosť fyz. osôb)
o	 zákon poskytuje aj ochranu niektorým druhom rastlín a zvierat
o	 toto právo má znaky práv tretej generácie
Väčšina práv sa vzťahuje na všetkých, ale niektoré len na občanov (hmotné zabezpečenie). 

MENŠINOVÉ PRÁVA

Majú pomerne stručné vyjadrenie. V celom ústavnom vývoji mali tieto práva osobitnú kapitolu, aj teraz majú celý štvrtý oddiel. K celému poňatiu treba brať aj prvú hlavu a prvý oddiel druhej hlavy. 
Ústavna ochrana týchtopráv sa opiera o dva princípy:
•	princíp rovnosti a nediskriminácie – to platí bez ohľadu na menšinu, národ
•	priznanie menšinám špecifické práva (pozitívna diskriminácia) – vymedzenie špecifického postavenia niektorých menšín
Ø	treba medzi týmito princípmi nájsť rovnováhu
-	každý má úplne slobodnú voľbu národnosti, od ničoho to nezávisí
-	všetky národy sú si rovné, to nepotrebuje žiadnu ďalšiu zákonnú úpravu – platí zákaz diskriminácie
-	sú založené na individuálnom základe
PRÁVO NA SÚDNU A INÚ OCHRANU
Je upravené v siedmom oddiely 2. hlavy v čl. 46 až 50. Je to vlastne určitý systém inštitucionálnej a normatívnej právnej ochrany, obsahuje jednak všeobecné hmotnoprávne princípy a jednak tradičné procesné princípy súdnictva. 
-	čl. 46 – základné ustanovenie, je tu upravené právo domáhať sa svojho práva stanoveným spôsobom na nezávislom a nestrannom súde a v prípadoch stanovených zákonom, na inom orgáne SR
o	 je tu aj právo na náhradu škody spôsobenej súdmi
-	právo na právnu pomoc v konaní pred súdmi a inými orgánmi
-	právo na zabezpečenie procesných štandardov, bez zbytočných prieťahov (právo vyjadriť sa ku všetkým skutočnostiam)
-	právo každého na rovnosť účastníkov konania, odoprieť výpoveď (ak by sám sebe spôsobil nebezpečenstvo tr. činu, alebo osobe blízkej – čl. 54)
-	právo na zákonného sudcu – vyžaduje jasné kritéria, kt. a aký sudca bude spor prejednávať, aby sa zabránilo manipulácií
-	právo obvineného na čas pre prípravu obhajoby, napr. pri objasnení nových skut.
-	čl. 50 – zákaz reroaktivity, ne bis idem a ďalšie

V.	ÚSTAVNÝ SYSTÉM SLOVENSKEJ REPUBLIKY

FORMOVANIE A ZLOŽENIE

Ústavy delíme vo všeobecnosti na:
a.	monolegálna ústava – jeden ústavný dokument (prevažujúca časť štátov – 95% štátov), veľmi prehladný systém práva, všetko v jednom dokumente
b.	polylegálna ústava – ústavu tvorí viacero dokumentov, sem bohužial patrí aj Slovensko
-	tu treba tu skôr hovoriť o ústavnom systéme 
Ústavný systém – súhrn ústavných dokumentov, kt. základné usporiadanie štátu, štátnu moc, jej štruktúru a vzťahy medzi št. mocou a občanmi, a ostatnými štátmi navonok.
Usporiadanie ÚS:
•	ústava – úst. zák. č. 460/1992, bola doposiaľ 8x novelizovaná, teraz tiež platí v novelizovanom znení; má kľúčové miesto aj kvôli čl. 152 ods. 4 (výklad len v súlade s ústavou)
•	ústavné zákony – sú to najmä:
a.	 LZPS – zák. č. 23/1991 – jediný ústavný dokument pochádzajúci spred obdobia vzniku SR
b.	zák. č. 227/2002 – o bezpečnosti štátu v čase vojny, vojnového stavu, výnimočného stavu a núdzového stavu (bol 3x novelizovaný) 
c.	zák. č. 357/2004 – o ochrane verejného záujmu pri výkone funkcií verejných funkcionárov (novelizovaný zák. č. 545/2005)
d.	zák. č. 119/1995 – o zamedzení rozporu záujmov pri výkone funkcií ústavných činiteľov a vyš. štátnych činiteľov
e.	zák. č. 397/2004 – o spolupráci NR SR a vlády SR v záležitostiach EÚ
f.	zák. č. 254/2006 – o zriadení a činnosti výboru NR SR na preskúmanie rozhodnutí národného bezpečnostného úradu
-	často upravujú vzťahy, kt. by mali upravovať zákony
-	upravujú aj zmenu hraníc 
-	tieto zákony tvoria ústavný systém v širšom zmysle, nie sú priamo súčasťou ústavy
Ústavné zákony sú zákony najvyššej právnej sily, sú na vrchole hierachie; môžu zmeniť aj znenie ústavy, ale sú aj osobitne – v podobe mimo ústavy → preto treba na ústavnom stupni hierarchie právnych predpisov rozlišovať: 
1.	ústavu 
2.	ústavné zákony, kt. sú priamo súčasťou, resp. doplnením ústavy (úst. zák. 460/1992)
3.	ústavné zákony publikované osobitne
Rozdiel je len formálny – na prijatie všetkých troch je potrebných 90 hlasov v NR SR, takže to tiež spôsobuje určité nejasnosti.
Ústavné normy – sú to:
1)	ustanovenia ústavy, kt. majú char. blanketovej normy – okazujú na priajtie vykonávajúcej normy (napr. čl. 51 ods. 1 alebo čl. 102 ods. 3)
-	je možné prijímať ústavné zákony, na kt. ústava neodkazuje (prvý bol úst. zák. č. 119/1995 a ďalšie zák. č. 397, 254 a pod.)
2)	ustanovenia, kt. ustanovujú, že o určitých otázkach možno rozhodnúť len ústavným zákonom (napr. hranice SR – čl.3 ods. 2, ďalej 7, ods. 1 – vstup do štátneho zväzku, a ďalšie)
3)	normy, kt. ústavný zákon spomínajú z praktických legislatívno-technických dôvodov (č. 86, a)
4)	prechodné a záverečné ustanovenia ústavy
5)	na základe kt. možno posudzovať postavenie ústavných zákonov v právnom poriadku SR (čl. 125 ods. 1 – právomoc ústavného súdu, nemôže rozhodovať medzi nesúladom úst. zák. a ústavy; ďalej čl. 125a, 125b atď.)
Ústava SR priznáva ústavným zákonom hierachicky rovnaké postavenie, ale len samotná ústava je generálna interpretačná norma, upravuje takto aj výklad ústavných zákonov – tu sa prejavuje faktická aj právna dominancia ústavy. 
Existujú rôzne protirečenia úst. zákonov a ústavy:
-	právnenie Výboru pre európske záležitosti zaujímať záväzné stanoviská za SR, kt. sú záväzné pre členov vlády, ak zastupujú SR v EÚ – ale vláda je zodpovedná výhradne NR SR (podľa ústavy), preto by ju nemali takéto stanoviská zaväzovať
-	alebo podľa úst. zák. č. 254/2006 – výbor NR SR na preskúmanie rozhodnutí národného bezpečnostného úradu – je tu problém s charakteristikou výborov NR danou Ústavou SR, tu sa im nepripisuje kvázisúdna právomoc ako v ústavnom zákone

ÚSTAVNÝ VÝVOJ

Starý federálny zákon predpokladal, že budú existovať ústavy aj jed. štátov v rámci federácie, avšak voľby vtedy vyhralo HZDS („do troch mesiacov vám dáme ústavu“)  – prehodnotili sa návrhy (federácia a konfederácia – nezjednotili sa s ODS) a došlo k vytvoreniu návrhu ústavy SR (nebolo však stále jasné, či pôjde o ústavu samostatného štátu).
Ústavné zákony, kt. priamo novelizovali ústavu (priamo menia znenie ústavy a platí ústava v novom znení):
-	úst. zák. č. 244/1998 – stručná novelizácia, dotýkala sa 2 otázok (vtedy ale hrozila ústavná kríza):
•	riešenie otázky koľko poslancov môže predložiť návrh na kandidáta pre prezidenta – dospeli k názoru, že 8 poslancov
•	otázka zastupovania prezidenta – keď úrad nie je obsadený, robí to vláda SR, ale existovali nezastupiteľné právomoci prezidenta (odvolávanie vlády) – rozdelilo sa do rúk vlády a predsedu NR SR
-	úst. zák. č. 9/1999 – (v r. 1997 petičná akcia – na priamu voľbu prezidenta, ale referendum bolo zmarené) zaviedla sa súčasne platná zmena voľby prezidenta, volia ho občania priamo; riešili sa aj ďalšie otázky – právomoci prezidanta
-	úst. zák. č. 90/2001 – (prebehla tiež v tom istom vládnom období) to bola rozsiahla novelizácia, takmer 40% textu, má rozsiahlu úlohu
•	1998-2002 – vládna koalícia mala 4 demokratické strany (SDĽ, SMK, SOP,SDK - disponovali 93 hlasmi), kt. ciele boli:
•	novela upravila vzťah medzi vnútroštátnym a medzinárodným právom a vzťahy SR k medzinárodnému spol. a podmienky akými SR rozhodne o vstupe do NATO alebo EÚ; inšpirácia bola z časti v poľskej ústave z r. 1998; úpravy: 
1.	pôsobnosť NKÚ – ten bol v r. 1992 koncipovaný tak, že sa nerozhodlo ako sa bude kontrolovať privatizácia a iné faktory, preto sa rozšírila jeho pôsobnosť aj túto oblasť
2.	územná samospráva  (4. hlava) – mali sa vytvoriť podmienky na to, aby vznikol plnohodnotný 2. stupeň samosprávy (vyššie územné celky a obce); tiež org. samosprávy (čl. 127a) získali právo podať žalobu na ústavný súd
3.	milosť (konkrétnej osobe) a amnestia (pre neurčitý počet osôb) prezidenta – zmena nastala kvôli zneužitiu právomocí v apríl 1998 takto sa v novele zrušila abolícia (zastaví sa trestné stíhanie, alebo sa ani nezačne)
4.	úprava mandátu poslanca SR – kvôli situácií poslanca Galibera, do NR SR prišiel list, že sa vzdáva mandátu, aj keď nebol jeho tak ho mandátu zbavili ho; zmena bola – vzdať sa dá len ústnym vyhlásením
5.	právomoci Ústavného súdu SR – 4 nové právomoci a rozšírenie troch už existujúcich právomocí; najdôležitejšia bola – možnosť rozhodovať o konkrétnych a možnosť podať navrh aj proti všeobecným súdom (10 – na 13; funkčné obdobie na 12 rokov, opätovné zvolenie nie je možné)
6.	ustanovovanie sudocv všeobecných súdov – bolo to predtým na 4 akoby skúšobné obdobie, potom, ak sa osoba osvedčila, tak už na trvalo; orgán, kt. má pôsobnosť v oblasti súdov – Súdna rada – zaoberá 3 zložky nový ústavný org. – VOP – ombudsman
7.	poslanecká imunita – trestné stíhanie poslanca SR mohla dať len NR, ak nedala, tak ho nemožno stíhať – potom bol súhlas tiež potrebný, ak by nebol, tak poslanca stíhať možno ak skončí mandát – premlčanie neplynie kým vykonáva mandát; môže byť postihnutý – to vyvoláva debaty – že sa nedá plnohodnotne vykonávať poslanecký mandát
8.	tiež sa v polemike nazdáva, že touto novelou sa nič reálne nezmenilo, len sa danosti deklarovali
-	vol. obodbie 2002-2006 – ústavný „boom“, 14 ústavných zákonov a 5 novelizácií ústavy; 3 o bezpečnosti štátu (227/2002), o konflikte záujmov a ochrane ver. záujmu pri výkone funkcií ver. funkcionárov; spolupráva NR SR a vlády SR vo veciach EÚ, o zriadení výboru na kon...
-	323/2004 – 5.novelizácia – nevyriešila sa kontrola ústavnosti volieb do EP, tiež aj ďalšie otázky, ale vo väčšine podarilo veľa – nezlučiteľnosť madátu poslanca NR SR a poslanca EP, právo voliť do EP majú aj občania EÚ, kt. žijú na územi v skrátenom legislatívnom poriadku
-	563/2005 – išlo o ďalšie rozšírenie právomocí NKÚ – na všetok majetok, fin. prostriedky obcí a samosprávnych krajov – dovtedy len taký majetok, kt. súvisel s výk. štátnej správy
-	92/2006 – 7. novelizácia – bola mu zverená právomoc podávať ústavnému súdu návrhy na konanie o súlade právnyhc predpisov – podobné to je aj v iných štátoch
-	210/2006 – zaviedla sa priestupková imunita, kt. sa stanoví na priestupky, kt. ustanoví zákon

VI. ÚZEMNÁ ORGANIZÁCIA ŠTÁTU A OBYVATEĽSTVO

INŠTITÚT ŠTÁTNEHO OBČIANSTVA

1.	pojem štátneho občianstva – súvisí s princípom teritoriality (organizovania ob. podľa územia), je to špecifický vzťah štátu k fyzickej osobe, je to vždy status fyzickej osoby; pri právnickej osobe sa jedná o štátu príslušnosť (je dôležité aj z hľadiska diplomatickej ochrany) – trvalý právny zväzok fyzickej osoby a štátu, kt. je proti vôli fyz. osoby spravidla nezrušiteľny, a na zák. kt. vzniká komplex práv a povinností oboch subjektov (obsah štátneho občianstva); aj ako status civitatis – stav občiansky (súhrn práv, podmienka pre disponovanie všetkými právami, kt. zakladá ústava; aleaj povinnosťami – brániť vlasť)
2.	dôvodom vzniku je zväčša narodenie – viaže sa na dva princípy: 
a.	ius sanquinis – pokrvná zásada, novšia, ale dnes primárne používané; občianstvo je odvodené od občianstva rodičov  
b.	ius soli/domicili – občianstvo sa odvodzuje od miesta narodenie
-	sú rovnocenné
-	bipoliti/apatridi – dôsledok nevyrovnaného používania týchto metód
-	kedysi sa prijímalo aj vymenovaním do úradu, známa je aj obcia
-	Maastrichtská zmluva, čl. 2 – každý občan čl. štátu je aj občan EÚ → práva a povinnosti: diplomatická a konzulárna ochrana, voľný pohyb, voľby do EP, petičné právo voči EP, prístup k dokumentom európskych inštitúcií, právo obrátiť sa na európskeho ombudsmana (s výnimkou ESD, ESĽP – na nich sa nemôže vzťahovať); osobné a nesczuditeľné právne postavenie št. príslušníkov čl. štátov EÚ; žiadna fyz. osoba nemôže pôvodnou cestou získať občianstvo EÚ, bez toho, aby bola občanom čl. štátu
3.	charakteristické črty štátneho občianstva:
a.	vnútroštátne zákonodarstvourćuje podmienky pre spôsob, pravidlá nadobúdania a straty štátneho občianstva (je to dané pre každý štát) – Haagsky dohovor o št. ob. z r. 1930
b.	stabilita a trvalosť štátneho občianstva – bez časového určenia po celú fyz. existenciu osoby (čl. 5 ústavy)
c.	priestorová neohraničenosť
d.	právo na diplomatickú ochranu
e.	výlučnosť štátneho občianstva – medzinárodne uznavané pravidlo, kt. je určitým spôsobom nástrojom riešenia problémov, kt. súvisia s dvojitým a viacerým štátnym občianstvom, napr. SR sa pozerá na občana SR aj s iným štátnym občianstvom výlučne ako na občana SR; podmienky vylúčenia – štát udelí občianstvo len takému občanovi, kt. sa zriekne predošlého
Cudzinci – sú spravidla štátnymi občanmi iného štátu a apatridi – nemajú štátne občianstvo; ich pobyt sa spravuje osobitými zákonmi: zák. č. 48/2002 o pobyte cudincov a zák. č. 480/2002 o azyle (status utečencov); čl. 52 – cudzinci požívajú zák. ľudské práva a slobody priznané ústavou, s výnimkou práv, kt. sú priznané výlučne občanom (tých ubúda).
Nadobúdania a strata občianstva v SR
Čl. 5, ods. – SR má vlastné štátne občianstvo, podmienky ustanoví zákon – zák. č. 40/1993 – účinný 15.2. 1993, bol dva-krát menený; určil kto bude štátnym občanom – hromadná naturalizácia, §2 – osoba, kt. k 31.12. 1992 bola štátnym občanom SSR, bude občanom SR, tiež bolo dané právo obcie do 1 roka, ešte sa to o rok predĺžilo. Tri štatndardné spôsoby nadobudnutia občianstva:
1.	narodenie – §5, kombinácia oboch princípov, ale ius soli platí skôr podporne; rodičia občania, bez ohľadu na to kde sa narodí, ak to nemožno uplatniť, tak občianstvo prizná diaťaťu z dôvodu, že sa narodí na území SR, ak su rodičia sú apatridi, alebo cudzinci, ak by dieťa nezískalo občianstvo ani jedného z nich; tiež aj dieťa, kt.rodičia nie sú známi, a ani jeho občianstvo
-	občianstvo sa zachová, ak keď sa preukáže, že otec nebol občan SR, alebo opačne
2.	osvojenie – občianstvo vzniká osvojením
3.	udelenie – toto už nie je pôvodný spôsob, vzniká na základe žiadosti, novela v 2005 (sľub) a v 2007 (sprísňuje podmienky – úprava priestupkov na úseku št. občianstva); aj požiadavka jazyka a vedomostí o SR, trvalý pobyt a iné
-	rozhoduje o tom min. vnútra, najneskôr do 24 mesiacov od podania žiadosti; listina o udelení št. občianstva, dáva ju obvodný úrad v sidle kraja alebo konzul, podmienkou je sľub (s výnimkou osoby mladšej ako 14 r. alebo osobe s duševnou poruchou)
Strata len na vlastnú žiadosť (§9), podáva sa tam kde aj žiadosť o prijatie (obvodný úrad v sídle kraja, konzulát, alebo diplomatický úrad v cudzine). Vymedzuje podmienky kedy možno osobu prepustiť zo štatneho zväzku:
-	ak má občianstvo iného štátu, ale prísľub o udelení štátneho občianstva
Nemožno prepustiť:
-	osobu, proti kt. sa vedie trestné stíhanie
-	vykonáva trest odňatia slobody
-	nemá ukončený trest odňatia slobody
-	má nedoplatky na daniach a verejných dávkach
Rozhodne o tom obovodný úrad v sídle kraja, do 6 mesiacov, ak listinu neprevezme do 6 mesiacov, tak konanie skončí. Prejavuje sa platným OP, CP a inými.

VII. POLITICKÝ SYSTÉM  

Je zakotvené v čl. 29 ods. 2 ÚSR, majú ho len štátni občania. Aj táto úprava má osobitný zákon – zák. č 85/2005 Z.z. o politických stranách a politických hnutiach, už samotný názov spominá pol. strany a hnutia, z čoho by sa dal vyvodiť (mylný) záver, že je medzi nimi rozdiel, no opak je pravdou, nie je medzi nimi žiadny rozdiel. V politológií sa pod hnutím označuje také združenie, kt. nie je založené na princípe podrobnej organizovanosti, a zas pol. strana má prísnu stranícku disciplínu; náš právny poriadok v tom nerobí rozdiel, no používanejšia je pol. strana.
Politická strana je:
1.	súkromnoprávna korporácia, právnická osoba súkromného práva, jej cieĺom je podiel na štátnej moci → 
a.	je oddelená od štátu, do jej práv a povinností možno zasahovať len zákonom, resp. ústavou, medzinárodnou zmluvou; nie aktom nižšej právnej sily ako zákon
b.	nie je priamo napojená na štát, nesupluje činnosť štátnych orgánov, neznamená to, že nie je napojená na štát fiskálne – mnohé sú napojené na štátny rozpočet
-	zákon preto upravuje nakladanie s majetkom pol. strán vo zvýšenej miere (viac ako napr. pri občianskych združeniach)
c.	plnia niektoré úlohy verejného práva – volia svojich zástupcov do referendálnych komisií, volebných komisií, organizujú sa na pôde parlamentu v poslaneckých kluboch, s kt. sa počíta pri činnosti NR SR
Politická strana – je súkromnoprávna korporácia združujúca št. občanov, kt. cieľom je dosiahnúť účasť na št. moci; presadzovať svoj program, kt. prejavom pohľadu de lege ferenda na usporiadania spoločenských vzťahov; podlieha zvýšenej zák. regulácií nakladania s majetkom; jej zámer sa prejavuje v politickom programe (napr. zníženie obvodov – zmena zákona).
Členovia politickej strany:
1.	regulérny členom pol. strany s právom voliť a byť volení je len občan, kt. dovŕšil 18 r., členmi môžu byť aj mladší, ale nemajú toto právo 
2.	čestný člen – napr. politik z iného štátu; hosť, priaznivec, priateľ a pod.
V živote politickej strany sa rozoznávajú 4 štádiá:
1.	založenie – nastáva okamihom prijatia stanov politickej strany – majú charakter viacstranného právneho úkonu (zmluvy), prijíma ich prípravný výbor – je min. trojčlenný, členovia musia byť štátni občania štarší ako 18 rokov (resp. v deň prijatia dosiahli 18. rok) a plne spôsobilí na právne úkony, jeden z nich je tzv. splnomocnenec – osoba, kt. do ustanovenia štatutárneho org. politickej strany koná v jej mene a aj po vzniku strany v mene pol. strany, kým nie je ustanovený štatutárny orgán prípravného výboru 
Ďalej sa pokračuje formou návrhu – všetci tam majú podsisy, ďalej sú tam stanovy, doklad o zaplatení správneho polatku, petíciou, kde 10 000 občanov súhlasí so vznikom pol. strany a výhlásenie o sídle pol. strany – návrh sa adresuje Ministerstvu vnútra SR a deň doručenia návrhu, kt. nemá žiadne formálne nedostatky je dňom začatia konania o registráciu politickej strany. 
-	ministerstvo preskúma obsahovo stanovy (či neodporujú §2 o pol. stranách –pol. strana nesmie vyvýjať takú činnosť, kt. je v rozpore s ústavou, medzinárodnou zmluvou a ústavným zákonom), ak by návrh nemal formálne náležitosti, ministerstvo vyzve na odstránenie nedostatkov, ak sa odstránia, tak ministerstvo zaregistruje stranu do 5 dní od ich odstránenia (formálne nedostatky – napr. chýba petícia); ak by si v strane (resp. výbore) mysleli, že nemá takéto nedostatky, môžu určovacou žalobou domáhať sa osvedčenia návrhu (krajský súd), ak súd rozhodne kladne, tak deň nadobudnia právoplatnosti rozsudku je deň začatia nového konania o registrácií pol. strany
-	ak by ministerstvo zistilo, že návrh nemá formálne nedostatky, ale stanovy odporujú §2 zákona, ministerstvo odmietne registráciu a doručí rozhodnutie o odmietnutí registrácie prípravnému výboru; to je to preskúmateľné a môže sa podať žaloba na Najvyšší súd SR, ak by zistil, že jej stanovy neodporujú §2, zruší rozhodnutie ministerstva a deň nadobnutia právoplatnosti rozhodnutia, je deň kedy sa opätovne začne konať na ministerstve, pričom to je viazané právnym názorom najvyššieho súdu
Ak by pol. strana mala rovnaký názov ako iná pol. strana, je to sporné, no aj tu sa dá vychádzať z posilnenej pozície ministerstva – napr. otázne je či by mohla vzniknúť „Pravná SNS“, ak by bol Minister vnútra SR z SNS – mohol by tvrdiť, že nie je práva a tak ju zakázať (ako napr. registračná známka „pravá cocacola“, je to nezmysel) – aj keby Najvyšší súd SR rozhodol o opaku, tak opäť pokračuje konania na ministerstve – čas takto môže napr. pripraviť nevzniknutú stranu o účasť vo voľbách.
2.	vznik – zápisom do registra strán a hnutí – verejný register, vedie ministerstvo
Stanovy majú názov, skratku, logo, programové ciele, práva a povinnosti členov, štruktúru pol. strany vrátane toho, kt. orgány konajú v mene pol. strany, zásady hospodárenia, ustanovenia o organizačných jednotkách, spôsob naloženia s majetkovým ostatkom v prípade zrušenia. Majú charakter autonómneho právneho dokumentu – vydaný v rámci medzí objektívneho práva (paraprávny normatívny akt – teda v medziach zákona, konkrétne č. 85/2005 Z.z.) 
-	ak by neskôr svojou činnosťou strana konala v rozpore s §2, môže byť rozpustená, návrh podá prokurátor a rozhodne Najvyšší súd SR; ale politická strana môže namietať na Ústavnom súde SR (čl. 120 ods. 4), ten rozhodne, či to je v súlade s ústavou – súdy tu rozhodujú dvakrát o tom istom, v iných konaniach nezvykne úst. súd skúmať to isté čo všeobecný súd 
3.	zrušenie – na základe vlastného rozhodnutia, na základe rozhodnutia najvyššieho súdu; môže byť zrušená s likvidáciou (majetok prechádza na právneho nástupcu – napr. sa zlúči s inou alebo je majetkový zostatok) alebo bez (nie je majetkový zostatok) – upravené podrobne v zákone; vymadzaná je potom z registra 
4.	zánik – dňom výmazu z registra
-	zmeny v pol. strane – oznamujú sa min. vnútra, kt. ich premietne do registra; napr. do troch mesiacov od vzniku je povinná zostaviť štatutárny orgán – predsedu, inak zanikne

Hospodárnie politických strán:

Sú právnické osoby, kt. nakladajú so svojim majetkom, člen neručí za záväzky strany, len pokiaľ by sám vyhlásil, že bude, zákon to však neprikazuje. Majetok, tvoria predovšetkým členské príspevky, dary, pdoiely zo zisku právnických osôb, v kt. je pol. strana spoločníkom, výnosy z vlastného majetku a štátny príspevok. Ak členský príspevok presiahne 25000, musí byť špeciálne zaevidovaný, niektoré strany majú stanovené minimálne príspevky.
Dary – zákon vyžaduje aby pre dar nad 5000 Sk bola darovacia zmluva písomná, chráni to predovšetkým pol. stranu (napr. ak darca tvrdí, že neni darca – tak by sa domáhal daru naspäť, poprenia daru; napr. mŕtvi darcovia ODS z Budapeštianskeho cintorína – provokácie zo strany médií a pod.)
Výnosy z vlastného majetku – napr.nehnuteĺonosť a jej prenajímamie, cenné papiere, aj dedičstvo (dosť neobvyklé, ale stane sa, najmä sympatizanti); politická strana nesmie podnikať vo vlastnom mene (podľa §2 OBZ), môže ale založiť a byť aj jediným spoločníkom právnickej osoby, kt. podniká, má ale limitovaný predmet podnikania – výkon správy majetku pol. strany, výroba upomienkových predmetov pre pol. stranu a iné – takáto spoločnosti by bola v trvalej strate (zisk sa prelieva naspäť do strany), tiež nemôže uzatvárať zmluvy s VÚC a obcou (zákon).
Príspevok:
a.	za hlasy – vznike v zmysle §52 ods. 4 zák. č. 333/2004 o voľbách do NR SR, každej pol. strane, kt. získa viac ako 3% hlasov; výška sa vypočíta tak, že za každý hlas získa 1% z nominálnej mzdy v hospodárstve v roku predchádzajúcom roku volieb (miulý rok zhruba 190 Sk, z 19 000 Sk)
b.	na činnosť – len tej, kt. vznikol prípevok na hlasy, je v identickej výške ako príspevok na hlasy; nevypláva sa ale naraz, každý rok ¼, ak nie sú voľby skôr
c.	na mandát – za 1. až 20. mandát dostane pol. strana ročne 30x priemernej mesačnej mzdy v hosp. a za 21. a ďalší 20x mzdy na rok
Štát im platí dosť, preto majú isté obmedzenie – príjmy zo štátneho rozpočtu sa nesmú použiť na pokuty, penále a iné záväzky prebraté za iné subjekty. TU sa rozlišuje:
1.	koalícia predvolebná – uzavrujú ju pol. strany pred voľbami, odhadnu preferencia a uzavrú spoločnú kadidátnu listinu; tam sa nedá odhadnúť kto mal koľko hlasov a preto si to vyriešia strany v zmluve
2.	koalícia povolebná – tam neni taký problém, každá strana kandiduje samostatne

VIII. VOĽBY A VOLEBNÝ SYSTÉM

Voľby sú spôsob ustanovenia zástupcov, prost. kt. sa organizuje princíp suverenity ľudu. Nielen v oblasti verejného práva, ale aj v oblasti súkromného práva – všade tam, kde právna úprava predpokladá voľbu. 

Plnia funkciu:

-	integračnú – integrovanie názorov a politických síl v spol.
-	kreačnú – tvorba zástupcov 
-	stabilizačnú – vytvárajú stav, kt. je minimálne, resp. tesne po voľbách konsenzuálny – miera konsenzu klesá s plynúcim časom po voľbách; napr. NR SR, miera konsenzu je najnižšia pred voľbami 
-	legitimačná – v procese volieb sa legitimujú zástupcovia – občania rozhodujú nepriamo, prost. svojich zástupcov, a ďalej legitimita Vlády SR sa odvádza od legitimity volieb do NR SR, tak isto aj napr. sudcovia Ústavného súdu sa odvádzajú od volieb do NR SR – legitimita sa vždy odvádza od voličov

Volebné právo sa klasifikuje na:

1.	verejné objektívne – súbor právnych predpisov, kt. upravujú jednak ústavnoprávny základ volieb (v LZPS a v ÚSR) – ideový základ je: 
a.	v čl. 2 ods. 1 – suverenita ľudu a volebné právo 
b.	v čl. 30 – prítup k voleným verejným funkciám za rovnakých pod., slobodná súťaž pol. síl a tiež vymedzuje aj okruh voličov
c.	v čl. 69 – komunálne voľby 
d.	v čl. 74 – voľby do NR SR 
e.	v čl. 103 – prezidentské voľby 
f.	v čl. 129 – súdna kontrola volieb
Je to stručná úprava, odkazuje na osobitné predpisy:
a.	zák. č. 346/1990 o voľbách do org. územnej samosprávy – voľby do orgánov obci  a miest
b.	zák. č. 46/1999 o priamej voľbe prezidenta a spôsobe jeho odvolania
c.	zák. č. 303/2001 o voľbách do orgánov samosprávnych krajov
d.	zák. č. 331/2003 o voľbách do Európskeho parlamentu
e.	zák. č. 333/2004 o voľbách do NR SR
Neexistuje jeden zákonný kódex, kt. by upravoval voľby v SR. 
2.	verejné subjektívne – (pretože sa ho možno domáhať od štátu) oprávnenia voliča, kt. vyplývajú z objektívneho práva; je:
a.	aktívne – právo voliť 
b.	pasívne – právo byť volený
Je otázne či toto právo je zakotvené ako legislatívne maximum – musí spĺňať pod.:
a.	či patrí každému – existujú určité obmedzenia, najmä štátne občianstvo je dôležitá prekážka 
b.	či je priamo z ústavy (ex constitutione) – je zakotvené v ústave, ale je potrebný na vykonanie zákon (ex lege); no pokiaľ by zákonodarca neprijal zákonnú úpravu, teda ak by voľby prebehli bez zákonnej úpravy, tak by s najväčšou pravdepodobnosťou platili – nie je to právo, ale povinnosť štátu prijať zákonnú úpravu
c.	či je predmet práva nezmeniteľný – tu platí jasné áno
Nie je zakotvené vo forme legislatívneho maxima, aj keď má určité črty legislatívneho maxima, vo všeobecnosti sa prijíma takéto stanovisko.

Volebný systém SR:

1)	väčšinový volebný systém – pri prezidentských voľbách, pri voľbách do org. miest a obcí a org. samosprávnych krajov 
-	špecifikom je viacmandátový vol. systém pri obecných, mestských voľbách, voľbách do org. mestských častí a samosprávnych krajov – napr. pri voľbách do obecných zastupiteľstiev a zastup. samosprávneho kraja – tam sa čiarkajú viacerí kandidáti, ale aj tak to je väčšinový systém
2)	proporcionálny vol. systém – do NR SR a do EP; nie je ho možné aplikovať tam, kde je volená jedna osoba (tam sa aplikuje majoritný volebný systém – inak by napr. prezident musel byť kolektívny orgán)
-	niektorí chcú väčšinový aj do volieb do NR SR – aby bola lepšia väzba medzi voličom a kandidátom; no je to ťažké, kvôli špecifickým geografickým podmienkam Slovenska
-	možné by však bolo zaviesť viacmandátový systém

Princípy volieb SR:

1.	všeobecnosť – taká úprava, v zmysle, kt. neexistujú nedemokratické volebné cenzy (pohlavia, majetku); iba veku, štátneho občianstva a miesta pobytu – akceptovateľný cenzus; aj keď existujú prekážky – majú iba dočasnú povahu a nepovaźujeme ich za cenzy (napr. výkon trestu, pozbavenie spôsobilosti na PÚ a pod.); vekový cenzus sa zvykne líšiť pri aktívnom a pasívnom volebnom práve 
-	SR tu nadväzuje na ČSR, kt. bola známa veľmi demokratickými voľbami (vo Švajčiarsku ženy volili až od r. 1971, na úrovni kantónov dokonca až v r. 1990 –v kantóne Apensel)
2.	rovnosť – v zásade platí: „1 volič = 1 hlas“, ale môže sa stať, že má volič viac hlasov (federácia, alebo u nás v komunálnych voľbách), no platí aj tak rovnosť hlasov
3.	priamosť – teda nie prost. voliteľov, u nás niekedy úprava dovoľuje splnomocnenie (ale nie nepriamu voľbu); tu nie je možná voľba prost. zástupcu, ale zavádzajú sa nové postupy ako prost. pošty – ak je volič mimo územia SR
4.	tajnosť – garantová tým, že nie je možné zistiť kto ako hlasoval (oddelené miesta na hlasovanie, je to právo a zároveň povinnosť voliča; je otázne ako sa postaviť prípadom, kde volič zámerne vyhlásil koho volil ...)
5.	sloboba hlasovania – neexistuje zákonná povinnosť zúčastniť sa volieb a tiež nie je možné zistiť kto ako hlasuje (súvisí s tajnosťou volieb)
-	napr. voľby do EP v SR, bola tu najnižšia účasť v celej Európe, preto je otázne či by sa mali zaviesť povinné voľby (v Belgicku bola účasť 90% kým v SR 17% J)

Volebné inštitúty:

a.	voličšký zoznam – zoznam voličov, kt. vedú obce – obce evidujú osoby, kt.majú na území obce trvalý pobyt a potom ich zapíšu do zoznamu; tu aplikuje aj to, že napr. súd je povinný zaslať obci rozsudok, v kt. je volič pozbavený spôsobilosti na PÚ, alebo je v treste odňatia slobody (tam do zoznamu obec pridelí poznámku); môže sa stať aj že osoba nie je zapísaná v zozname – každý môže do zoznamu nahliadnuť a namietať, že tam nie je (ak sa mu v obci nevyhovie, tak aj na všeobecnom súde – namietkové konanie)
-	voličský preukaz – umožňuje voliť voličovi v ktoromkoľvek volebnom okrsku na SR pričom ho obec zo svojho zoznamu vyškrtne; nevydáva sa do volieb do samosprávnych krajov a miest a obcí; len pre jedny voľby
b.	súdny prieskum volieb – v čl. 129 Ústavy SR a zák. č. 38/1993 o ústávnom súde – na ústavnom súde je možné namietať neústavnosť a domáhať sa zrušenia volieb a ich neplatnosti (ten kto je zvolený, aby sa vzdal mandátu) – môže ju podať protikandidát s veľkým počtom hlasom a 10% počtom hlasovateľom (to sú sťažovatelia – je však dosť nereálne na celoslovenskej úrovni, kde je 10% aj 100 000 a viac ľudí – pričom je na to lehota 10 dní – pre podpisy na návrh na konanie; pri komunálnych voľbách je to ľahšie, tam sa 10% zoorganizuje ľahšie); často sa stáva, že:
-	ústavný súd prepočíta hlasy a môže rozhodnúť súd tak, že získa mandát osoba B – deje sa to často v menších obciach; nevýhoda je, že koná pomaly (napr. ešte dnes rozhoduje volebné veci z posledných volieb)
-	je tu tlak, aby sa to prenieslo na všeobecné súdy; v praxi by však spôsobovalo viac problémov (odvolanie pri dvojstupňovom konaní – zabralo by to ešte viac času – zákonná úprava v tomto zaostáva)

Voľba do NR SR:  

Voliť môžu a volení môžu byť občania na základe veku (aktívne vol. právo – 18, pasívne vol. právo – 21), je to viazané na štátne občianstvo a trvalý pobyt. Voliť tiež nemôžu občania pre obmedzenie slobody, výkon trestu odňatia slobody a pozbavenie spôsobilosti na právne úkony, ale kandidát môže byť zvolený aj vtedy ak má obmedzenú slobodu v dôsledu ochrany zdravia ľudu. Voľbu tvorí 150 madátov, volebné územie je celé SR, kde sa kreujú okrsky (má spravidla 1000 voličov – v obci ho určí strarosta obce), ak sa v danom obvode nachádza nemocničné zariadenie alebo väznica – treba aj im zabezpečiť voľbu, ak o to žiadajú, ak majú tí pobyt v inom obvode, tak za nimi príde volebná komisia s prenosnou schránkou (treba im však voličský preukaz, dá sa vyžiadať aj cestou splnomocnenca). 
Voľby sa konajú v sobotu od 7:00 do 21:00, starosta môže nariadiť skôršiu voľbu (najviac o 2 hodiny – napr. ak sa vykonávajú poľné práce a pod.). Volebné orgány sú tu: 
1.	ústredná volebná komisia – deleguje tu každá pol. strana s kandidátnou listinou 1 člena a 1 náhradníka komisie – registruje kandidátne lisitny a odmieta registráciu kandidátnych listín; tu preto delegujú zástupcov aj strany, kt. nebudú mať registrovanú kandidátnu lisitnu; kreuje sa 90 dní predo dňom volieb, aj vydáva osvedčenie o zvolení, vyhlasuje výsledky volieb, robí zápisnicu volieb a pod. (popísane je to v zákone)
2.	obvodná komisia – tu je 1 člen a 1 náhradník od každej politickej strany, kt. má riadne zaregistrovanú kandidátnu listinu, kreuje sa najneskôr 55 dní predo dňom volieb 
3.	okrsková komisia – je v jed. okrskoch; dohliadajú na poriadok vo vol. miestnostiach, riadia jeho priebeh, posudzujú hlasovacie lístky, sčítavajú hlasovacie lístky o hlasovaní vyhotovia zápisnicu a pod. 
-	pri volebných komisiach platí – vyššie komisie dohliadajú na činnosť nižších, pri okrskových a obvodných môžu (nemusia) strany delegovať členov – často je ich málo, ani 5, čo je minimálny počet, ak to nastane, tak starosta obce doplní členov komisie – dôležité to je však pre politické strany – mali by uznať „povinnosť“ delegovať svojich zástupcov do volebných komisií

Kandidátnu lisitnu – môže podať každá pol. strana, kt. je riadne zaregistrovaná; je tvorená zoznamom kandidátov pol. strany, musí obsahovať neskrátený názov pol. strany, logo, skratku, musí byť podpísaná št. org. strany, tá deleguje splnomocnenca, s kt. má jednať volebná komisia, tiež tu musí byť doklad o zaplatení kaucie 500 000 Sk, táto kaucia sa vracia ak pol. strana získa viac ako 2% hlasov; ďalej aj vyhlásenia kandidatov, že nekandidujú na listinách iných politických strán (ak by ústredná vol. komisia zistila opak, vyškrtne kandidáta z lisitny; ak by toto vyhlásenie bolo pri viacerých listinách, tak kandidáta vyškrtne zo všetkých listín). Lisitna (zaregistrovaná) je podkladom pre vyhotovenie hlasovacieho lístka, aj keď niektoré údaje naňho nebudú prenesené (adresa kandidáta), strana môže mať najviac 150 kandidátov, ale aj menej; tí, kt. nedostanú mandát sa stanú náhradníkmi. Proti rozhodnutiu o odmietnutí registrácie – opravný prostriedok na Najvyšší súd SR. 

Hlasovanie prebieha v hlasovacích miestnostiach v osobitných kabínkach na hlasovacích lístkoch, hlasovateľ si môže vziať osobu, kt. mu pomôže voliť (ak by bol negramotný), ale to nemôže byť člen komisie. Volenie môže prebenúť aj prost. prednostného hlasu (mení poradie kandidátov na kandidátnej listine) – inštitút preferenčných hlasov, tu volič pomáha svojmu kandidátovi (ak získa 3% preferenčnýchhlasov, tak sa posunie na 1. miesto a pridelí sa mu mandát prednostne). Na iné úpravy sa neprihliada (ak by napríklad pripísal pripísal poznámky k menám a pod., začiernil by iné mená, ak by bol lístok natrhnutý a ďalšie excesy – problém je až pri úplnom roztrhaní, no všetko to rieši to volebná komisia, ona rozhodne, či bude hlasovací listok platný); ak by bolo v obálke viac lístkov jednej pol. strane, ráta sa to za jeden; ak by boli pre viaceré strany, tak sa to nepocíta. 
Pridelovanie mandátov – tu sa uplatňuje uzatváracia klauzula (5%, ak je určená predvolebná koalícia, tak 7% – ak sa jedná o 4- a viac-koalíciu tak je to 10%), ak by len 1 strana prešla cez klauzulu, alebo len 1 koalícia, tak sa všade zníži klauzula o 1%. 
-	hlasy sa sčítajú a suma hlasov sa vydelí 151, týmto sa dopracuje k republikovému volebnému číslu, tým sa vydelí počet hlasov, kt. dostali strany, a dostaví sa počet mandátov pre pol. stranu
-	pr.: 1950 000 : 151 = 12913 ... 500 000 : 12913 = 38,7 (38 mandátov); zákon povoľuje prideliť o jeden hlas viac, ten sa odpočíta strane, kt. má najnižší zostatok delenia (ak by boli dve, tak tej, kt. má najmenší zostatok hlasov, ak by mali rovnaký počet hlasov, tak sa rozhodne žrebom ... J)

Volebná kampaň – v zákone je označená ako „politická reklama“, začína sa 21 dní predo dňom volieb, zákon nepočíta s volebným moratóriom pred voľbami, iba v čase volieb. Ak by išlo o reklamu v médiách – STV a SR, vyčlenia pre každú stranu 30 min. vysielacieho času, najviac však 10 hod. vysielacieho času; 30 min. je vyčlenených v rámci každého média (kt. nie je verejnoprávne, ale má licenciu), a čas sa musí rozdeliť rovnomerne (nie o polnoci) a podľa počtu strán (môže byť aj menej – napr. 15 a 20 min.); zákon nepočíta s politickými diskusiami v médiách. Môže sa diať aj prost. billboardov, mailov, rozdávaním letákov a pod. (problémy by boli ak by napr. pol. strana posielala zavírené maily s logom inej pol. strany ... ???). 

Neplatnosť volieb stanový Ústavný súd – nález sa zverejní v Z.z., voľby sa vyhlásia za neplatné.

Voľby do Európskeho parlamentu: 

Volebné obdobie je 5-ročné, počet volených kandidátov je nizší – môže byť zvolených 14 kandidátov, osoby, kt. majú štátne občianstvo a pobyt v SR, tiež aj keď nemajú trvalý pobyt, ani na území iného členského štátu EÚ, a nakoniec osoby, kt. nemajú št. občianstvo SR, ale iného členského štátu a majú trvalý pobyt v SR – títo všetci môžu voliť na území SR. V deň volieb sa musí preukázať cestovným dokladom a doň sa mu zapíše, že volil, aby nevolil už inde (ťažko sa to však kontroluje, pretože je možné mať viacero občianstiev, aj viacero pasov) – obmedzenie slobody, spôsobilosti a výkon trestu odňatia slobody (ako pri parlamentných). Ďalšie aspekty:
•	registrácia kandidátnyhc listín – jednotlivé politické strany, je tam najviac 14 poslancov, inštitút kandidátnych listín je dosť podobný aj pri voľbách do NR SR
•	volebné komisie sú – ústredné, obvodné, okrskové (zhruba 1000 voličov, ale aj menej – pri odľahlých územiach aj 50) 
•	voľby sa konajú v sobotu od 7:00, ale tiež sa dá aj na skôr (ale tu to neni stanovené, že len o 2 hod., dá teda aj ešte skôršie) 
•	ak by kandidátna lisitna nebola zaregistrovaná, môže sa strana obrátiť na Najvyšší súd SR 
•	tiež je klauzula 5%, tiež sa zvyšný počet vydelí 15 (14+1), a potom sa republikovým volebným číslom vydelí počet hlasov, tak isto sa odpočítava hlas
•	volebná kampaň je obdobná, ale max. vysielací čas je 5 hodín (po 30 min. max. pre stranu 
•	volebné moratórium je 48h predo dňom volieb (to je zásadný rozdiel)

Voľby do orgánov územnej samosprávy:

Tie sú už na báze väčšinového systému; prekážky sú tiež spomínané 3 – výkon trestu odňatia slobody, obmedzenie slobody (najmä pre karanténny charaker) a spôsobilosti na PÚ, tu ešte treba prirátať aj výkon vojenskej služby (dôvodom boli menšie obce – tam by vojenská posádka mohla rozhodnúť voľbu J). Neaplikuje sa tu volebný preukaz, každý sa musí dostaviť do obce, kde má trvalé bydlisko; voľba v zdravotnom zariadení a pri výkon väzby je možná len ak sú v obci kde má trvalé bydlisko daná osoba. Pri pasívnom volebnom práve nie je prekážka ochrany zdravia a ľudu (ako u NR SR), aktívne volebné právo  je od 18 r., pasívne, pri starostovi až od 25 r. 
Zriaďuje sa viac komisí – ústredná (tu sa aplikuje pätinový princíp – svojho zástupcu deleguje tá politická strana, kt. kandiduje aspoň v 1/5 obvodov), obvodná (tie politické strany, kt. kandidujú aspoň v 1/3 obvodov), miesta a okrsková komisia.
Hlasovacie lístky – vypracúvajú sa z kandidátnych listín, registruje ich miestna vol. komisia, tá tiež registruje nezávislých kandidátov, aj na základe osobitne kvalifikovanej petície (nie sú podľa čl. 27 a zákona 85/1990, ale podľa osobitného zákona a spájajú sa ňou účinky). Sú tu len 2 hlasovacie lístky – do zastupiteľstva (tam musí byť najmenej kandidátov pre okrsok zo všetkých okrskov, ak by mali rovnaký počet hlasov, tak sa zoradia podľa poradia na hlasovacom lístku – napr. ako ich určila pol. strana, inak žrebom – ak by neboli z rovnakej kandidátnej listiny, resp. strany – tu sú aj nezávilí kandidáti častí), a starostu (všetci kandidáti listín, aj nezávislí, v abecednom poradí; ak by tu bol rovnaký počet, tak sa vyhlásia nové voľby). 

Ďalej sú to: voľby do samosprávnych krajov a prezidentské voľby (dobrať),